ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/529/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 березня 2021 року у справі №  160/529/21 (суддя І інстанції – Ніколайчук С.В.) 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача  стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, яка зазначена у листі головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24 грудня 2019 року за вихідним номером 26848/03-02/23 «Про надання інформації»;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а»   статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   (у редакції від 02 квітня 1994 року) з 7 грудня 2017 року, виходячи з вислуги років   23 (двадцять три) роки, 5 (п`ять) місяців, 11 (одинадцять) днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 березня 2021 року позов задоволений частково, а саме:
-          визнано протиправною та скасовано відмову у призначенні пенсії позивачу, яка зазначена у листі головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24 грудня 2019 року за вихідним номером 26848/03 - 02/23 «Про надання інформації»;
-          зобов`язано відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а»   статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   (у редакції від 02 квітня 1994 року), з 7 грудня 2017 року.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позивач не має достатнього стажу для призначення пенсії, оскільки для осіб, які звільнені з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року такий стаж на день звільнення повинен становити 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
У частині відмови в позові рішення суду не оскаржено.
Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ ПРАВОВІДНОСИНИ
Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 7 грудня 2017 року № 409 о/с позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п. 7 ч. 1   ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Згідно з наказом вислуга позивача станом на день звільнення становить: у календарному обчисленні – 18 років 03 місяці та 22 дні, у пільговому обчисленні – 24 роки 04 місяці та 29 днів. (пп. 5.1 п. 5 Наказу)
Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 11 травня 2019 року № 111/0с-19 внесено зміни до пп. 5.1 пункту 5 наказу від 7 грудня 2017 року № 409 о/с і визначено вислугу років у пільговому обчисленні слугу у 23 роки 5 місяців 11 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року в адміністративній справі № 160/469/19 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною бездіяльність Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, яка полягає у відмові ОСОБА_1 у задоволені заяви щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років та зобов`язано підготувати та направити до органів Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року за номером 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за номером 135/13402.
На виконання зазначеного судового рішення Південно-східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року в адміністративній справі № 160/5281/19 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не вчинення дій, спрямованих на забезпечення прийняття рішення за результатами розгляду пакету документів позивача на призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 12 Закону № 2262-ХІІ на підставі документів, що надійшли від Південно-Східного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для прийняття рішення щодо призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути поданий пакет документів для призначення пенсії позивачу та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. (а.с. 17-23)
Листом від 24 рудня 2019 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років з огляду на відсутність у неї достатнього стажу в календарних роках, оскільки календарна вислуга складає 18 років 3 місяці 22 дні. (а.с. 25)
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має вислугу у пільговому обчисленні 23 роки 5 місяців 11 днів, що є достатнім для призначення пенсії.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до   Закону України   "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За приписами ч. 4 ст. 24 цього ж Закону особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії – один місяць служби за сорок днів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262) пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок визначений Кабінетом Міністрів України у постанові № 393 від 17.07.1992. (далі – постанова № 393)

Відповідно до пп. «г» пункту 3 постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів, зокрема час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Отже, визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон № 2262. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження військової служби у визначений період часу, і така можливість передбачена постановою КМУ №   393.

Таким чином, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають кратне (пільгове) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а і підтримана постановою об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а.
Отже, чинне законодавство (як Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу», так і постанова № 393) передбачає можливість обчислення календарних років для призначення пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні, а тому доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.
Як зазначалось вище, позивач звільнена зі служби 7 грудня 2017 року, а тому за приписами п. «а» ст. 12 Закону № 2262 для отримання права на пенсію повинна була мати вислугу у 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Натомість, вислуга років позивача на день звільнення у пільговому обчисленні склала 23 календарних роки 5 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262, оскільки є меншою, ніж 23 календарних роки та 6 місяців.
Доводи позивача, що положення п. «а» статті 12 Закону № 2262 в редакції Закону   № 3668-VI від 8 липня 2011 року, який набув чинності з 1 жовтня 2011 року, суттєво звузили права позивача, збільшивши необхідну для призначення пенсії вислугу років з 20 до 23 років та 6 місяців, є безпідставними з огляду на таке.
Зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій дійсно не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, проте ключовим для вирішення питання, яка саме законодавча норма підлягає застосуванню, є встановлення факту, чи досягнуті були певною особою ті гарантії, зокрема, в даному випадку право на призначення пенсії за вислугу років, які в подальшому були змінені законодавцем. Саме встановлення зазначеної обставини є визначальним для вирішення спору, оскільки за приписами Конституції України не можуть бути звужені лише вже досягнуті певною особою соціальні гарантії (права). 

Якщо особа не має певного права, то зміни до законодавства, якими таке право скасовано чи зменшено, права цієї особи не порушують.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що досягненням права на пенсію є виникнення у особи права на її призначення.

Разом з тим, у період дії   п. «а» ст. 12 Закону № 2262 у редакції, яка була чинною до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися військовослужбовцям при вислузі років 20 і більше. Проте, станом на день набрання чинності Законом № 3668 у позивача була відсутня вислуга у 20 років, а тому вона станом на 30 вересня 2011 року не мала права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262 у попередній редакції, у зв`язку з чим при прийнятті   Закону № 3668, яким введено поетапне щорічне збільшення вислуги років, необхідної для призначення пенсії,   не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

У зв`язку з цим положення п. «а» ст. 12 Закону № 2262 у редакції, яка була чинною до 30 вересня 2011 року і передбачала моливість призначення пенсії за вислугу років при вислузі 20 років, застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку,  що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А   Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 березня 2021 року у справі №  160/529/21 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко