ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року
м. Харків

справа № 641/8407/17

провадження № 22-ц/818/5070/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В., 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря: Сізонової О.О.

Учасники справи:
позивачі: фізична особа – підприємець ОСОБА_1 ,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дефо-Харків»,
відповідач:  ОСОБА_2 ,
третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефо-Харків» до ОСОБА_2 , третя особа – Комунальне підприємством «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття  
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 
на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року у складі судді Боговського Д.Є,-
в с т а н о в и в:
В грудні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дефо-Харків» звернулися до суду з позовами, в яких просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття, в розмірі 46906,10 грн. та 153313,61 грн. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття, в розмірі 46906,10 грн., судовий збір в розмірі 640,00 грн., а всього 47546,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефо-Харків» матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття, в розмірі 153313,61 грн., судовий збір в розмірі 2299,70 грн., а всього 155613,31 грн.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
        Посилається на те, що у серпні 2017 року ОСОБА_2 поїхав з м. Харкова, залишивши ключі свій знайомій - довіреній особі ОСОБА_4 , з цього часу в квартирі ніхто не проживав. Вода в корпусі будинку з 10-ти поверхів, в якому знаходяться нежитлові приміщення позивачів, була відключена, а в квартирі АДРЕСА_1 в корпусі з 14-ти поверхів вода відключена не була. 07.10.2020 сусідка відповідача подзвонила ОСОБА_4 та повідомила про аварію. Прибувши в квартиру ОСОБА_4 побачила, що зала затоплена, і почала усувати наслідки залиття. 08.10.2017 бригада КП «Харківводоканал» оглянула квартиру відповідача, жодних претензій не пред`явила, акт не складала. 09.10.2017 комісія дільниці № 20 КП «Харківжилкомсервіс» склала акт залиття, який був взятий за основу судом першої інстанції.
       Представник відповідача не погоджується з актом залиття, оскільки в ньому не зазначено обсяг необхідних відновлювальних робіт та перелік пошкоджень конструкцій або елементів оздоблення, а також майна із зазначенням їх орієнтовної вартості. З актом не ознайомлена довірена особа відповідача ОСОБА_4 , копія акту не вручена останній, а також відповідачу, який мав право в адміністративному провадженні визнати його недійсним.
       Вказує, що суд не надав оцінки вказаним грубим порушенням, помилково вважав, що представником відповідача не спростовано презумпцію вини у заподіянні шкоди майну позивача. Вважає, що ті факти, що в квартирі відповідача ніхто не проживав і ніяких ремонтних робіт не проводилося, спростовують висновок суду про те, що залиття сталося саме з вини мешканців квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Також, свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 припустили, що стався гідроудар у стояку в квартирі ОСОБА_2 . Таким чином, у діях ОСОБА_2 та наслідками залиття відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а отже вина останнього не доведена. 
       Зазначив, що суд не дав правової оцінки тому факту, що ТОВ «Дефо-Харків» та ФОП « ОСОБА_7 » не мають права на діяльність у приміщенні, за твердженням представника відповідача на момент залиття у приміщенні був магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а не магазин з продажу меблів.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт залиття нежитлових приміщень, орендованих ТОВ «Дефо-Харків та ФО-П ОСОБА_1 , з вини відповідача ОСОБА_2 та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Суд зазначив, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивачів та не надано безспірних доказів того, що шкода була спричинена саме не з його вини.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає.
Звертаючись до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Дефо-Харків» мотивували вимоги тим, що 07.10.2017 в будинку АДРЕСА_2 сталось залиття приміщень першого поверху з квартири АДРЕСА_1 , що розташована на другому поверсі цього будинку. Станом на 13.10.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику майна ФО-П ОСОБА_1 , складає 46906,10 грн., а власнику майна ТОВ «Дефо-Харків» - 153313,61 грн., що підтверджується звітами фахівця оцінювача. Згідно акту про залиття від 09.10.2017 аварія трапилась на системі холодного водопостачання квартири АДРЕСА_1 , мешканцями квартири самостійно проводились ремонтні роботи на внутрішньо квартирній розв`язці подачі холодної води на пральну машину, залиття сталось з квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , а тому відповідно до ст. 1166 ЦК України власник має відшкодувати шкоду, спричинену внаслідок залиття.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 
       Нежитлові приміщення цокольного та першого поверху загальною площею 1010,9 м2 в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані на праві власності за ТОВ «Металіст-Ветеран» (том 1 а.с. 90).
       Згідно договору оренди нежилого приміщення № 19 від 01.02.2007 ТОВ «Металіст-Ветеран» передав ТОВ «Дефо-Харків» в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 700 м2, для розміщення в ньому офісу та магазину з продажу меблів (том 1 а.с. 87-89).
       Згідно договору оренди нежитлових приміщень від 01.01.2009 ТОВ «Дефо-Харків» передав ФО-П ОСОБА_1 в оренду (строкове платне користування) частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 площею 15 м2 для використання у підприємницькій діяльності (том 2 а.с. 26-28).
       Судом установлено та не оспорюється учасниками справи, що 07 жовтня 2017 року сталось залиття нежитлових приміщень першого поверху в будинку АДРЕСА_2 . Аварійній бригаді КП «Харківводоканал» видано наряд № 35943 від 07.10.2017 і направлено за адресою: АДРЕСА_3 для виявлення та усунення причин залиття приміщення цокольного поверху за вищевказаною адресою. 08.10.2017 здійснений повторний виїзд аварійної бригади за вказаною адресою, 09.10.2017 представниками КП «Жилкомсервіс» в присутності майстра КП «Харківодоканал» Пацурковського В.В. був складений акт про побутове залиття (том 2 а.с. 142).
       Згідно Акту про залиття, складеного 09.10.2017 представниками КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківводоканал», 07.10.2017 в будинку АДРЕСА_2 сталось залиття приміщень першого поверху площею 108 м2, що складається з двох кімнат. В цьому приміщенні розміщено три організації – ТОВ «Дефо-Харків», ТОВ «Металіст-Ветеран» та ФОП ОСОБА_8 . В результаті залиття наявні руйнування та видимі пошкодження у вигляді жовтих плям на стелі 80 % від загальної площі. Пошкоджено майно ТОВ «Дефо-Харків»: меблі – 9 столів, 17 тумб, 16 шаф, 72 шт. секцій, 25 офісних крісел, оргтехніка, 4 системних блока, 2 монітора, клавіатури, 3 сканери, принтер, роутер, телефон-факс; майно ФО-П ОСОБА_1 - 45 офісних крісел (том 1 а.с. 79-80).
       Причиною залиття в Акті про залиття від 09.10.2017 зазначено: побутове залиття з квартири АДРЕСА_1 . При обстеженні квартири АДРЕСА_1 було встановлено, що мешканцями самостійно проводились ремонтні роботи на внутрішньо квартирній розв`язці подачі холодної води на пральну машину. Додатково зазначено, що ремонтні роботи на стояці холодної води не проводились (наряд № 35943 від 07.10.2017). Висновками комісії встановлено, що залиття сталось з квартири АДРЕСА_1 .
       Власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 , відповідач у справі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, та не оспорюється сторонами у справі (том 2 а.с. 169). 
       На замовлення ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ «Дефо-Харків» було проведено обстеження та визначено вартість збитку від наслідків залиття нежитлових приміщень та іншого майна за адресою: АДРЕСА_2 
       Відповідно до звіту фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_9 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна ТОВ «Дефо-Харків», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 13.10.2017, матеріальний (майновий) збиток пошкодженого в результаті залиття майна ТОВ «Дефо-Харків» становить з урахуванням ПДВ 153313,61 грн. (том 1 а.с. 5-78).
       Відповідно до звіту фахівця-оцінювача ФОП ОСОБА_9 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , складеного 13.10.2017, матеріальний (майновий) збиток пошкодженого в результаті залиття майна ФОП ОСОБА_1 становить з урахуванням ПДВ 46906,10 грн. (том 2 а.с. 4-25).
       Колегія суддів вважає належними та допустимими доказами вказані звіти та відхиляє доводи представника відповідача про те, у наданих звітах наявний однаковий перелік майна, а тому вони не мають прийматися до уваги. Також, колегія суддів не приймає припущення представника відповідача про те, що у вказаних приміщеннях не було магазину меблів, а також що позивачі не мають права здійснювати діяльність у вказаних приміщеннях. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки приміщення ФО-П ОСОБА_1 використовувалися для здійснення підприємницької діяльності, а ТОВ «Дефо-Харків» використовувало приміщення під офіс та магазин з продажу меблів, а тому в приміщенні могли знаходитися меблі, однакові за найменуванням та призначенням.
       За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
       У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
       Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.         При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
       Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
       З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
       Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Відповідно до статті 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
       Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил)
       В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. 
В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
       Факт залиття нежитлових приміщень, внаслідок чого було пошкоджене належне позивачам майно, підтверджується актом про побутове залиття, складеним 09.10.2017 представниками КП «Жилкомсервіс» в присутності майстра КП «Харківодоканал» Пацурковського В.В. 
       Причиною залиття в акті зазначено: побутове залиття з квартири АДРЕСА_1 . При обстеженні квартири АДРЕСА_1 було встановлено, що мешканцями самостійно проводились ремонтні роботи на внутрішньо квартирній розв`язці подачі холодної води на пральну машину. 
       Зазначений акт є належним і допустимим доказом, він відповідає вимогам, встановленим вищевказаним Правилам, а тому посилання представника відповідача про невідповідність акту вимогам законодавства є неспроможними. 
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_2 та наслідками залиття відсутній причинно-наслідковий зв`язок, з огляду на таке.
       Стаття 322 ЦК України, зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 4 частини 2 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що власник зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.
Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року (з наступними змінами), власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів (кранів, труб, що знаходяться у квартирі) у належному стані покладено на власника квартири.
       Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті нежитлових приміщень першого поверху площею 108 м2 в будинку АДРЕСА_2 сталось залиття приміщень першого поверху площею 108 м2, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття вказаних приміщень, відповідач не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
       Припущення представника відповідача про те, що 07.10.2017 року відбувся гідроудар у водопровідній системі квартири відповідача ґрунтуються лише на поясненнях свідків, а тому не можуть бути підставою вважати відсутньою вину ОСОБА_2 . Жодного належного доказу на підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано. 
       Розмір збитків та вина у завданій позивачам шкоді відповідачем не спростовані.
       Таким чином, встановивши, що позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлових приміщень, в яких було розташоване майно позивачів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.
       Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
       Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
       Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                       О.В. Маміна 

       Судді:                                                                                                    Н.П. Пилипчук 

                                                                                       О.Ю. Тичкова
       
Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.