ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 520/469/19
адміністративне провадження № К/9901/35566/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 17.04.2019 (суддя - О.В. Старосєльцева) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 (колегія суддів: Подобайло З.Г., Григоров А.М., Бартош Н.С.) у справі №520/469/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геосат Плюс» до Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Геосат Плюс» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області, як відокремлений підрозділ ДПС України)   про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.12.2018 №00002921411.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не вчиняв викладеного у тексті акту перевірки податкового правопорушення. Стверджував, що спірне рішення суб`єкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, а факт вчинення податкового правопорушення є припущенням. Наголошував, що при нарахуванні ПДВ неухильно дотримувався вимог закону. Договори поставок товару, які були укладені між ним та контрагентами є реальними, наслідки зафіксовані належними первинними документами про дефектність яких не зауважує відповідач. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 17.04.2019, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України       від 12.12.2018 №00002921411 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1022513 грн. 75 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції,  дійшов висновку, що реальність господарських операцій між позивачем та його постачальниками підтверджується всіма належними документами первинного господарського обліку. Фактів вчинення позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених, зловмисних дій, спрямованих на безпідставне набуття податкової вигоди в акті перевірки не зазначено. Належних та допустимих доказів (обвинувальних вироків суду по кримінальному провадженню, які набрали законної сили за ст.ст.191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України тощо) ведення контрагентом - постачальником незаконної діяльності контролюючим органом не виявлено, в основу оскарженого рішення таких мотивів не покладено. Доказів обізнаності позивача з обставинами та умовами не належного ведення контрагентом - постачальником господарської діяльності матеріали справи не містять. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати у задоволені позову відмовити. Вказується на те, що судами попередніх інстанцій в порушення засад адміністративного судочинства не була надана належна оцінка наявності рядку кримінальних проваджень порушених в яких міститься посилання, що майже всі постачальники позивача відносяться до рядку фіктивних підприємств, що свідчить про нереальність таких угод. При цьому відповідач доводить, що позивачем не було доведено дійсного руху ТМЦ, придбаного у таких суб`єктів господарювання. 
В письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, яке надійшло до Верховного Суду позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані нею рішення - без змін.  
Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.10.2018 по 05.10.2018 працівниками контролюючого органу  ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Геосат Плюс» з питань дотримання податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ВФ Агро Терра» за жовтень 2016, з ТОВ «Укрпром-обладнання» за липень 2017, з ТОВ «Манхетн-Сервіс» за лютий 2018, з ТОВ «Омега Некст Груп» за лютий 2018, з ТОВ «Зета Прайм» за грудень 2017, з ТОВ «Аталант Ніко» за липень 2017, з ТОВ «Інкомглобал Альянс» за грудень 2017, з ТОВ «Мілт» за липень 2017, з ТОВ «Амегатехнозерн» за січень 2018 , за результатами якої складено акт від 12.10.2018 №4278/20-40-14-11-11/24337508 .
Перевіркою встановлено правопорушення позивачем: п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 внаслідок чого завищено податковий кредит на суму ПДВ 818011,00 грн., в т.ч. в жовтні 2016 у сумі 22594,00 грн., в липні 2017 у сумі 65966,00 грн., в серпні 2017 у сумі 43866,00грн., в січні 2018 у сумі 10.694,00грн., в лютому 2018 у сумі 674891,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість до сплати на суму ПДВ 818011, грн., в т.ч. жовтні 2016 у сумі 22594,00 грн., в липні 2017 у сумі 65966,00 грн., в серпні 2017 у сумі 43866,00грн., в січні 2018 у сумі 10.694,00грн., в лютому 2018 у сумі 674891,00 грн.
12.12.2018 на підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області були прийнято податкове повідомлення-рішення №00002921411 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1022530,75 грн. (основний платіж - 818011,00 грн., штраф - 204502,75 грн.).
Фактичними підставами для висновку податкового органу слугувало наступне : 1) узагальнення податкової інформації, 2) відомості судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, 3) пояснення засновника, директора, бухгалтера «ТОВ «ВФ Агро Терра» 4) Відомості з Єдиного реєстру податкових накладних, 5) відсутність оборотно-сальдових відомостей, актів прийому-передачі товару, документів щодо здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт у пунктах завантаження/розвантаження товару, сертифікатів відповідності, паспорту якості, паспорту продукції чи інших документів, які підтверджують, що якість придбаного товару відповідає затвердженим стандартам, 6) не надання у повному обсязі ТТН та складення ТТН з порушенням порядку їх заповнення, 7) відсутність згоди ТОВ «Геосат Плюс» на передачу своїх зобов`язань та прав контрагента третій стороні.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду, який позов задовольнив. 
Разом з тим, касаційний суд вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України. 
             Суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання податкової дисципліни позивача можливо встановити за умови належної оцінки реальності (завершеності) вказаних правовідносин позивача з названими контрагентами, що може бути підтверджено належно сформованими, дійсними документами первинного та бухгалтерського обліку, обов`язковість ведення яких прямо покладено на суб`єктів господарювання. 
Такий висновок, зумовлений приписами ПК України та Закону  України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Положеннями Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів (робіт, послуг) від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. 
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Водночас правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватися виключно на підставі норм податкового законодавства. 
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суди у даній справі оцінювали зміст та обсяг виконаних обов`язків від названих суб`єктів господарювання на користь позивача, зазначивши про наявність відповідних договорів, та документів первинного обліку. Разом з тим, судами не досліджувались   умови договорів, та зміст первинних документів, порядок їх складення, відповідність номенклатури товару та інше.
Судами не перевірено також доводи відповідача про відсутність у контрагентів основних фондів та трудових ресурсів, товаро-матеріальних цінностей, необхідних для виконання договірних відносин, та не надання позивачем певних первинних документів під час перевірки, що у відповідності до приписів ст. 44 ПК України може бути розцінено як їх відсутність.
Також податковий орган надавав інформацію про наявність пояснень посадових осіб контрагентів про непричетність до ведення господарської діяльності, а отже судам важливо було встановити належність та допустимість доказів, зокрема  первинних документів, підписаних цими особами, які спростовують ведення фінансово-господарської діяльності взагалі.
Також, звертається увага, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Проте в сукупності всіх обставин може мати вагоме значення для правильного вирішення даної справи, у з урахуванням кримінальних проваджень №32017050390000035 від 14.07.2017, №42017080000000471 від 19.08.2017, №32018020000000051 від 12.06.2018, №12018100100000378 від 13.01.2018, № 42018101060000062 від 03.03.2018, №42017100000000256 від 27.02.2017, №2017100060000104 від 17.11.2017, в яких, щодо більшості контрагентів позивача досліджувався факт фіктивного підприємництва. При цьому, Суд Касаційної інстанції вказує, що статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами (постанова ВС України від 14.03.2017 ЄДРСР 65537637). 
Вказана обставина не може бути відхилена без ретельного дослідження, з урахуванням того, що висновки акту перевірки ґрунтуються саме на інформації  про розслідування кримінальних проваджень. 
Зокрема, судам важливо перевірити рух кримінальних проваджень, а також наявність інших судових рішень, в яких можливо встановлювався/спростовувався факт причетності таких суб`єктів господарювання до злочинних дій у фінансовій сфері, або здійснення фіктивного підприємництва. З урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд має право ініціювати отримання від позивача та податкового органу необхідну інформацію щодо  контрагентів. 
Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.
Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:  

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України задовольнити частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 17.04.2019  та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. 
          2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	В.П. Юрченко Л.І. Бившева   С.С. Пасічник