КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №754/3737/20                                       Головуючий у 1 інстанції: Зотько Т.А.
Провадження №22-ц/824/13414/2021              Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
16 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Сліпченко О.І., Сушко Л.П.,
за участю секретаря                                    Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Буцко Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 - законного представника малолітніх дітей, яка діє в їхніх інтересах, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 - законного представника малолітніх дітей, яка діє в їхніх інтересах, до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 - законний представник малолітніх дітей, яка діє в їхніх інтересах, звернулася до суду з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, в якому просила скасувати як незаконне розпорядження від 28 листопада 2019 року №696 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ».
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 листопада 2019 року вона подала до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві держадміністрації заяву про визначення графіку її самостійних зустрічей з дітьми, а саме - щотижня з п`ятниці з 19 год до 8 год понеділка, оскільки діти поки що проживають з їх батьком.
Проте, Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, як Органом опіки та піклування, видано розпорядження від 28 листопада 2019 року за №696 «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 », згідно якого визначено порядок спілкування матері, ОСОБА_1 , з малолітніми дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 10:00 год до 19:00 год. 
Вказане рішення суперечить і не відповідає вимогам національного та міжнародного законодавства і фактичним обставинам справи, що мають істотне значення.
Так, ОСОБА_2 перешкоджає та забороняє їй і дітям безперешкодно та самостійно спілкуватися, перешкоджає реалізації її рівних із ним прав і обов`язку на виховання та розвиток дітей, налаштовує та підбурює дітей проти неї.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 - законного представника малолітніх дітей, яка діє в їхніх інтересах, до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Буцко О.В. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції без зазначення жодних мотивів було залишено поза увагою та не надано юридичної оцінки документам та відомостям, що в містяться матеріалах справи та які підтверджують обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у справі.
Зазначає, що судом першої інстанції  не застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права спеціального законодавства, що визначає основні положення реалізації сімейного права саме в участі матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Звертає увагу на те, що дії відповідача не відповідають вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 19 СК України, п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою КМУ від 24 вересня 2008 року №866.
Посилається й на те, що визначений спосіб участі матері у вихованні дітей є неприйнятним  не сприятиме дотриманню розумного балансу участі обох батьків у вихованні дітей, фізичному та духовному розвитку дітей, стану їх здоров`я, нормальному перебігу навчального процесу.
Деснянська районна в м. Києві державної адміністрації подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення органу опіки та піклування саме по собі не породжує правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру, що є підставою для відмови в позові.
ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було повністю та досконало вивчено всі матеріали справи та докази, було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права і дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю головного спеціаліста юридичного відділу Зелінської Н.М., яка супроводжує дану справу, в інших судових засіданнях, призначених на 10:00 год та 14:00 год 16 листопада 2021 року, та участю інших представників відповідача в інших судових провадженнях.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції клопотання представника Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, залишено без задоволення оскільки доказів участі ОСОБА_5 в судовому засіданні, призначеному на 14:00 год 16 листопада 2021 року, надано не було.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року,позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 22 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф. І., зареєстрований у реєстрі за №434. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 . У задоволенні решти вимог зустрічного позовуОСОБА_2 відмовлено. (а.с. 170-179 т. 3)
Отже, діти проживають разом з батьком ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.
Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Положеннями ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
За змістом ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
У відповідності до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Частиною першою статті 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов`язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1.3, 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/8, визначено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад.
Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.
У межах своїх повноважень органи опіки та піклування розглядають спори, пов`язані з  вихованням неповнолітніх дітей (п. 1.7 Правил опіки та піклування).
Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначає Порядок проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.
На підставі абз.1, 3, 4 п. 73 Порядку у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.
Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.
Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.
Пунктом 74 Порядку передбачено, що під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №696 від 28 листопада 2019 року «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » визначено порядок спілкування матері, ОСОБА_1 , з малолітніми дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до встановленого графіку, а саме, щосуботи з 10:00 год до 19:00 год. Зустрічі проводити враховуючи інтереси, стан здоров`я та бажання дітей та за умови відслідковування після кожної з п`яти зустрічей психоемоційного стану малолітніх дитячим психологом, з метою стабілізації процесу адаптації та налагодження контакту матері з дітьми. (а.с. 147 . 1)
З огляду на наведене розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №696 від 28 листопада 2019 року «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки розпорядження не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом.
Дії з прийняття розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №696 від 28 листопада 2019 року «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » безпосередньо не породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і не мають обов`язкового характеру.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17.
Разом з тим, таке розпорядження може бути доказом у справі за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з дитиною, якому суд повинен надати належну оцінку.
На підставі ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту у вигляді скасування розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №696 від 28 листопада 2019 року «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » не має наслідком зміни права ОСОБА_1 щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дітей.
У випадку зміни обставин ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до Служби у справах дітей чи до суду з проханням змінити встановлений порядок участі одного з батьків у спілкуванні з дітьми чи встановити новий порядок, а також звернутися до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Буцко Ольги Володимирівни представника ОСОБА_1 - законного представника малолітніх дітей, яка діє в їхніх інтересах, залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                Л.П. Сушко