П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/4581/20	
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:
          Постановою Верховного Суду від 17.03.2021р. частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2.12.2020р. скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.
В частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми вихідної допомоги, справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Так, до Одеського окружного адміністративного суду надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, в якому позивач просив:
- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 21 892,77грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2020р. по день ухвалення судового рішення.
В обґрунтування зазначених вимог позивач зазначав, що він має усі законні підстави для отримання вихідної допомоги при звільнені у розмірі середнього місячного заробітку та має право стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вважає, що відповідач протиправно та в супереч норм законодавства не нарахував та не виплатив йому вихідної допомоги при звільненні. 
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021р. адміністративний позов про стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено.
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 21 892,77грн..
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2020р. по 31.08.2021р. у розмірі 2 390,59грн..
Стягнуто з Одеської обласної прокуратури за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 804,8грн. (вісімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2  390,59грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 115  933,43грн..
Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. В судове засідання усі сторони з`явилися, надали пояснення щодо даної справи та не заперечували про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. 
З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги у зв`язку із звільненням та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має  усі законні підстави для нарахування та виплаті зазначених сум. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вказане право позивача на нарахування та виплату вказаних сум встановлено рішенням Верховного Суду у даній справі від 17.03.2021р..
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що постановою Верховного Суду від 17.03.2021р. у даній справі (№420/4581/20)  касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2020р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2.12.2020р. скасовано.
Ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.
В частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми вихідної допомоги, справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
У вказаній постанові зазначено, що вона набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Також, згідно зі змістом мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 17.03.2021р. у справі за №420/4581/20 Верховний Суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.
Так, суд першої інстанції розглядав позовні вимоги щодо  стягнення вихідної допомоги при звільненні у визначеній позивачем сумі з урахуванням визнання права на її виплату, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Перевіряючи правомірність рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2  390,59грн., з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його протиправність та скасування в цій частині, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.116 КЗпП України  передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За правилами ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в      ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, який регулює оплату праці прокурорів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, судова колегія погоджується із судом першої інстанції про необхідність застосування норм ст.116,  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, що відповідач не провів із позивачем при звільненні остаточний розрахунок, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
При цьому, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами  постанови КМУ від 8.02.1995р. за №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»  (надалі – Порядок №100).
Положеннями п.8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Разом з тим, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019р. у справі за №761/9584/15-ц, розраховуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Також, Велика Палата Верховного Суду у справі за №761/9584/15-ц дійшла висновку, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки, можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.
З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача (30.04.2020р.) розмір облікової ставки НБУ становив 8% річних.
Отже, враховуючи розмір невиплачених сум, які належать позивачу при звільненні, в тому числі вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням, та період затримки такої виплати (з травня 2020р. по день винесення судового рішення), взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, позивач би сплатив 8% річних від цієї суми, тобто  2  390,59грн..
Що стосується посилань позивача на застосування принципу пропорційності у даному спорі на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22.07.2021р. у справі за №200/5764/20-а, від 11.08.2021р. у справі за №640/9375/20, відповідно до яких, зокрема: в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності; і цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.      На підставі зазначеного позивач вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному спорі складає 115 933,43грн. (32,6% від 355624,02 грн.).
На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги у зазначеній частині, позивачем суду також надано копію, зокрема, розрахункового листа відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області за травень 2020р., відповідно до якого позивачу всього нараховано: 42 530,43грн., всього утримано: 45 278,37грн. (т.1 а.с.27)
Проте, судова колегія звертає увагу позивача на те, що при прийнятті вказаних позивачем постанов Верховним Судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019р. у справі за №761/9584/15-ц, та від них у цих постановах Верховний Суд не відступив.
При цьому, відповідно до змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019р. у справі за №761/9584/15-ц, зокрема: встановлений  ст.117 КЗпП України      механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця; суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково, з урахуванням конкретних обставин справи,  які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв.      
Отже, розраховуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  ст.117 КЗпП України, застосування судом при розгляді та вирішенні справи певних критеріїв залежить лише від конкретних обставин справи та не залежить від того, які саме критерії застосовано у більш новій позиції Верховного Суду.
З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, судова колегія вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2  390,59грн..
Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Аналогічного правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2  390,59грн..
          В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021р. – залишити без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.                    

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                       Судді:                                                                                   А.В. Крусян                                        

                                                                                                  О.В. Яковлєв