ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року                                                                             Справа № 918/685/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Дика А.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 (суддя Заголдна Я.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" (вул. Б. Хмельницького, 1, м. Костянтинівка, Костянтинівський район, Донецька область, 85102, код ЄДРПОУ 33560703) поданої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (вул. Б.Хмельницького 50, м. Рівне, 33027, код ЄДРПОУ 2063310552) 
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.
за участю представників сторін:
позивача - Рибачок А.О.
відповідача - ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

 Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 136, ч. 1 ст. 137 , ч. 4 ст. 137, ч. 1,2 4 ст. 236 ГПК України.
Накладаючи арешт на належне відповідачу на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову суд першої інстанції не дослідив обставин адекватності та співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, зокрема, не з`ясував чи належить майно, на яке позивач просив накласти арешт, до предмета спору; не оцінив обставини щодо негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів; порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а саме ОСОБА_3 , колишньої дружини відповідача.
Звертає увагу, що судом першої інстанції було накладено арешт на спільне сумісне майно подружжя, питання щодо поділу якого наразі вирішується у цивільній справі №569/7279/18.
Вважає, що будь-які негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову відсутні.
Доводить, що відповідач не може вільно розпоряджатися, шляхом відчуження встановленого майна, вартість якого у сукупності значно перевищує суму позовної вимоги позивача про забезпечення якої він просив, при цьому, на час виконання рішення суду ухваленого у даній справі про задоволення позову позивача, останній зможе задовольнити свої вимоги, зокрема, за рахунок майна або ж частки відповідача у виділеному йому майні.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.10.2021 об 15:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду.
Запропоновано позивачу - у строк до 18.10.2021 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачам.
Роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 01.10.2021 у справі №918/685/21 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
22.10.2021 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому з підстав викладених у ньому, просить суд апеляційної інстанції відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 і залишити в силі дану ухвалу.
26.10.2021 на поштову адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" надійшла заява про розгляд справи без участі повноважного представника.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" своїм процесуальним правом на подачу відзиву з приводу поданої апеляційної скарги не скористалось, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на підстави зазначені у ній. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" заперечив доводи апеляційної скарги та надав свої пояснення.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні. 
Відповідно до ст. ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.3 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції в т.ч. про забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали оскарження ухвали та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів оскарження ухвали апеляційним судом встановлено наступне.
16.08.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" надійшов позов до колишнього генерального директора ОСОБА_1 , у якому позивач, посилаючись на ст. 92 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст. ст. 20, 30, 54, 162 Господарського процесуального кодексу України, просив суд стягнути з відповідача збитки, заподіяні ним юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням ОСОБА_1 , як колишнім генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон", збитків юридичній особі під час виконання повноважень його діями, що полягали в незаконному звільненні із займаної посади свого заступника - ОСОБА_3 , внаслідок чого за результатами судового розгляду у справі №569/17386/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" на користь ОСОБА_3 середню зарплату за час вимушеного прогулу з 04.08.2018 по 23.10.2019 у розмірі 1 632 792 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 114 грн. 40 коп., а також понесено витрати у розмірі 163 279 грн. 22 коп. -  винагорода виконавця, 200 грн. 00 коп. -  поштові витрати виконавця.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №918/685/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 29.09.2021.
03.09.2021 на електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" надійшла заява про забезпечення позову  за змістом якої заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн 82 коп.
Обґрунтовуючи таку заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" зазначає, що належне ОСОБА_1 на праві власності майно є предметом розгляду справи № 569/7279/18 про поділ майна подружжя у Рівненському районному суді та на вказане майно накладено заборону відчуження. У разі задоволення позову у даній справі або укладення між сторонами мирової угоди, майно належне позивачу на праві власності вибуде з його володіння та перейде у власність ОСОБА_3 , тому існує ризик невиконання можливого судового рішення у даній справі.
При цьому, відповідач вже вчиняє дії щодо відчуження належного йому на праві власності майна, а саме - намагається продати будинок, що свідчить про здійснення відповідачем активних дій щодо уникнення від відповідальності шляхом приховування та переоформлення належних йому активів. Також відповідач вчиняє всі можливі дії для відчуження своїх активів і подальшого виведення коштів зі своїх рахунків з метою уникнення виконання судових рішень. 
Отже, внаслідок відчуження відповідачем майна виникне необхідність у ініціювання нового судового процесу, оскільки потрібно буде повертати майно з чужого незаконного володіння.
Господарський суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" про забезпечення позову, дійшов висновку про її задоволення, зазначивши, що заявником надано достатні докази, які свідчать про наявність вчинення дій з боку відповідача спрямованих на відчуження свого майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/685/20, так як на момент виконання рішення за умови задоволення позову у ОСОБА_1 взагалі може бути відсутнє будь-яке майно або грошові кошти.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку ухвалі суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Господарський процес є різновидом юридичної діяльності, яку регулюють норми господарського процесуального права, тобто встановлена нормами процесуального права форма діяльності господарських судів, яка спрямована на захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів суб`єктів господарювання.
Предметом господарського процесу як форми діяльності суду є господарські спори або інші справи віднесені до компетенції господарських судів Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами. Установлений нормами господарського процесуального права порядок порушення процесу, підготовки справи до розгляду, розгляду й вирішення справ, оскарження і перегляду рішень господарського суду, а також виконання рішень господарського суду є процесуальною формою.
В господарському процесі суд, сторони, інші учасники можуть здійснювати ті дії, які передбачені господарськими процесуальними нормами. Роль і значення процесуальної форми полягає в тому, щоби забезпечити захист існуючих прав суб`єктів господарювання та гарантувати винесення законних і обґрунтованих рішень. Господарський процес являє собою єдність процесуальних прав і обов`язків господарського суду, сторін та інших учасників процесу.
Процесуальна форма є нормативно встановленим порядком здійснення правосуддя.
Здійснення процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків повинно відбуватися згідно з порядком, встановленим господарським процесуальним законодавством.
Відповідно до частин першої та другої статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.
Частинами першою, третьою статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
          Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у справі, 03.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" звернулось до Господарського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову і просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності рухоме, нерухоме майно та грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Забезпечення позову визначається, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, має тимчасовий характер і діє до закінчення розгляду справи по суті заявлених вимог. 
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність заходу забезпечення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
          З висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, та положень ст.ст.136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарським процесуальним кодексом України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником належним чином обґрунтовано та подано достатні докази на підтвердження того, яким чином не вжиття заходу забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за позовом заявника, за умови його задоволення. У заяві про забезпечення позову викладені документально підтверджені припущення та побоювання заявника щодо ймовірності вчинення відповідачем заходів, які ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення.
Судом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, зокрема, житловий будинок загальною площею 832.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, на веб-сайтах в мережі Інтернет за посиланнями: https://dom.ria.com/uk/realty-prodaja-dom-rovno-melrouz-vgeniya-boovogo-lia-20027077.html; https://ua.m2bomber.com/obj/768275033/view/house-sell/rivnenskii=raion-18-11833149/maetok-rivne-beverli-hills-prodam; https://obyava.ua/ua/mayetok-rivne-beverli-hillz-prodam-17211741.html; https://metry.ua/rovno/borovogo-yevgena-4/prodaga-dom/prodam-mayetok-rivne-beverli-xillz-4846280.html, після пред`явлення позову розміщені оголошення про продаж вказаного житлового будинку, який належить ОСОБА_1 на праві власності.
          Вказані обставини на свідчать про вчинення підготовчих дій із відчуження майна, яке належить відповідачу та потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення в майбутньому за умови позитивного вирішення спору.
          Також, із заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що існують судові провадження, що стосуються майна та грошових коштів, що належать ОСОБА_1 , зокрема справа №569/7279/18 про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання укладеним, договору купівлі-продажу автомобіля.
Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову не спричинять збитків відповідачу, не порушать прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу, оскільки накладення арешту стосується майна та грошових коштів, які належать відповідачу в межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп., є тимчасовими та забезпечать розумний баланс інтересів сторін.
Суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що у випадку задоволення позову та відсутності на момент виконання рішення у справі №918/685/21 у відповідача майна та грошових коштів, які були у нього станом на дату пред`явлення даного позову - може призвести до порушення цивільних прав та законних інтересів позивача та утруднити виконання рішення.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд правильно задоволив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Екосплав" про забезпечення позову та наклав арешт на належне відповідачу майно і грошові кошти у межах суми позову у розмірі 1 798 385 грн. 82 коп.
Також, вказані обставини колегія суддів вважає достатніми для висновку про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову ускладнить виконання судового рішення в разі задоволення позову, зокрема з урахуванням того, що очікувано виникають побоювання, що повно захистити інтереси позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду буде неможливо.
При цьому, колегія суддів враховує, що у разі якщо буде встановлено, що обставини які стали підставою для забезпечення позову відпали, запроваджена судом заборона не призведе до невиправданих негативних наслідків для інших осіб ( ОСОБА_3 ), адже встановивши факт настання таких обставин, суд може скасувати вжиті ним заходи в порядку ст. 145 ГПК України.
Крім того, згідно з ч.ч. 4,5 ст. 143 ГПК України у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму. Надання відповідачем до суду документа, який підтверджує забезпечення позову відповідно до ч. 4 цієї статті, є підставою для відмови в забезпеченні позову судом або для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції наклав арешт на рахунок відповідача з  цільовими коштами - пенсією, що позбавляє ОСОБА_1 засобів для існування.
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, враховуючи наступне.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Отже, саме на повноважний орган (в т.ч. банк) нормами статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому.   
При цьому, сама зацікавлена особа (відповідач) не позбавлена права звернутись до органів виконавчої служби, надавши документальне підтвердження того, що поточний рахунок використовується виключно для зарахування цільових виплат в т.ч. пенсії. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм процесуального права при розгляді заяви судом першої інстанції судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.09.2021 у справі №918/685/21 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.
3. Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "28" жовтня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В.

Суддя                                                                                              Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.