Дата документу 17.11.2021 Справа № 2-3262/11

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 2-3262/11 Головуючий у 1 інстанції: Гусарова В.В. 
Провадження № 22-ц/807/2363/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження та виселення осіб,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2010 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення вказаних осіб.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК”, яка утворилася станом на 05.12.2017р. у загальній сумі 2 265 311,33 грн. та складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 25 470,16 доларів США - еквівалент 693 178,50 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 34 708,46 доларів США - еквівалент 944 601,78 грн.; заборгованості з комісії в сумі 3 640,00 доларів США - еквівалент 99 063,76 грн.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016р. по 05.12.2017р. в сумі 528 467,29 грн., та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК”, яка утворилася станом на 05.12.2017р. у загальній сумі 1073687,66 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 66 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 15 225,68 доларів США –еквівалент 414371,72 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 13 496,78 доларів США – еквівалент 367 319,16 грн.; заборгованості за винагородою за надання фінансового інструменту в сумі 399,37 доларів США - еквівалент 10 868,98 грн.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016р. по 05.12.2017р. в сумі 281 127,80 грн. звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 80,2 кв. м, житловою площею 47,70 кв. м, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі іпотечного договору № 242 від 26.04.2005р. та іпотечного договору № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження”, з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку”. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", а також виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку/предметі іпотеки, розташованому за адресою:  АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла. Стягнути з ОСОБА_1  на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 50 084,99 грн. (вимога майнового характеру) і стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ КБ „ПРИВАТБАНК” судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. (вимога немайнового характеру) та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. станом на 23.07.2010 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 872 983,60 грн. (вісімсот сімдесят дві тисячі дев`ятcот вісімдесят три гривні 60 коп.), яка складається із: заборгованості за кредитом – 24 909,64 доларів США (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`ять доларів США 64 центи), що еквівалентно 677923,77 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 77 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом – 5 387,57 доларів США (п`ять тисяч триста вісімдесят сім доларів США 57 центів), що еквівалентно 146624,43 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні 43 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 48 435,40 грн. (сорок вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 40 коп.) та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. станом на 23.07.2010р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 484 820,88 грн. (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 88 коп.), яка складається із: заборгованості за кредитом – 14841,81 доларів США (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок один долар США 81 цент), що еквівалентно 403 924,58 грн. (чотириста три тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні 58 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом – 3027,43 доларів США (три тисячі двадцять сім доларів США 43 центи), що еквівалентно 74219,91 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 91 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 6676,39 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 39 коп.) звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 80,2 кв. м, житловою площею 47,70 кв. м, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі іпотечного договору № 242 від 26.04.2005р. та іпотечного договору № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження”, з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку”, визначивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна, спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості за кредитними договорами на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 1436057, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001).
Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, розташованому за адресою:  АДРЕСА_1 , без надання їм іншого житла.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати Позивача по сплаті судового збору у розмірі 20 369,57 грн. (двадцять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 57 коп.) на р/р НОМЕР_1 в ПриватБанку, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570. 
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. (вимога немайнового характеру) та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу на р/р НОМЕР_1 в ПриватБанку, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про виселення відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у особі представника - адвоката Працевитого Г.О. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати в частині їх виселення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу банк зазначає, що суд прийняв рішення без жодних порушень норм процесуального і матеріального права. Вказує по суті доводів скарги щодо неправомірності виселення відповідачів, що договір купівлі-продажу не містить посилання про сплату вартості будинку частинами, а відтак доведено, що будинок куплено лише за кредитні кошти. Та до часу подання апеляційної скарги у заявах по суті справи відповідачі жодного разу не зазначали, що будинок придбавався за будь-які інші кошти, крім кредитних. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянтів – адвоката Димитрашка Д.В., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_4 – адвоката Якушева С.О., який заперечував проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши документи, надані представниками сторін на підтвердження своїх позицій на стадії апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. ОСОБА_1 отримав кредит на строк до 25 квітня 2025 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 29 502 доларів США на наступні цілі: придбання житлової нерухомості в сумі 25 000,00 доларів США і на сплату страхових платежів в сумі 4502 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 (один) % в місяць або 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісячно у період сплати, за який приймається період з "26" по "01" число кожного місяця. 
Згідно з пунктом 1.1. цього кредитного договору позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі не менше 313,18 (триста тринадцять) доларів США 18 центів для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 
Відповідно до умов кредитного договору № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. АТ КБ "ПРИВАТБАНК", починаючи з 01.11.2008р. підвищив відсоткову ставку за кредитом до 14,04 % річних, правомірність чого підтверджується судовими рішеннями (копії яких є в матеріалах справи). Однак суд вказував, що питання нарахування та утворення боргу за підвищеною ставкою є неактуальним, бо позивачем надані розрахунки заборгованості як станом на 23.07.2010р., так й станом на 05.12.2017р., що є предметом спору та позовних вимог, тільки за початковою та підписаною і узгодженою сторонами процентною ставкою у розмірі 12,00 % річних.

У зв`язку з порушеннями позичальником ОСОБА_1 взятих перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК” грошових зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. станом на 05.12.2017р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,53180 грн.) утворилася заборгованість на загальну суму 2 265 311,33 грн. (два мільйони двісті шістдесят п`ять тисяч триста одинадцять гривень 33 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 25 470,16 доларів США - еквівалент 693 178,50 грн. (шістсот дев`яноста три тисячі сто сімдесят вісім гривень 50 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 34 708,46 доларів США - еквівалент 944601,78 грн. (дев`ятсот сорок чотири тисячі шістсот одна гривня 78 коп.); заборгованості з комісії в сумі 3 640,00 доларів США – еквівалент 99 063,76 грн. (дев`яноста дев`ять тисяч шістдесят три гривні 76 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. в сумі 528 467,29 грн. (п`ятсот двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят сім гривень 29 коп.). Розрахунок суми заборгованості та виписки по рахунках за цим договором є в матеріалах справи. 
26.04.2005р. в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005р. між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 242, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 80,2 кв. м, житловою площею 47,70 кв. м, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005р.

Крім цього, між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 під заставу цього ж самого предмету іпотеки укладено ще один кредитний договір та договір іпотеки.

Так, відповідно до укладеного кредитного договору № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. ОСОБА_1   отримав кредит на строк до 29 січня 2023 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 20 625,00 (двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США на наступні цілі: у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США на споживчі цілі, а також на сплату страхових платежів в сумі 5 625,00 (п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 (один) % в місяць або 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту і зарезервованих ресурсів щомісячно у період сплати і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів щомісячно у період сплати, за який приймається період з "01" по "07" число кожного місяця. 

Згідно з пунктом 8.1 цього кредитного договору позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 186,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, винагороди.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. станом на 05.12.2017 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,53180 грн.) утворилася заборгованість на загальну суму 1 073 687,66 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 66 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 15 225,68 доларів США - еквівалент 414 371,72 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч триста сімдесят одна гривня 72 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 13 496,78 доларів США - еквівалент 367 319,16 грн. (триста шістдесят сім тисяч триста дев`ятнадцять гривень 16 коп.); заборгованості за винагородою за надання фінансового інструменту в сумі 399,37 доларів США - еквівалент 10 868,98 грн. (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 98 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. в сумі 281 127,80 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча сто двадцять сім гривень 80 коп.). Розрахунок суми заборгованості та виписки по рахунках за цим договором є в матеріалах справи.
29.01.2008р. в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GA0000000004 від 29.01.2008р. між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № ZPV0GA0000000004, згідно з яким ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 80,2 кв. м, житловою площею 47,70 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005р. 

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку (далі – земельна ділянка), на якій розташований предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суд встановив, що внаслідок порушення ОСОБА_1 умов обох кредитних договорів щодо внесення щомісячних платежів, у останнього перед банком утворилась значна заборгованість, що є підставою для дострокового повернення всього кредиту, зокрема, за рахунок предмета іпотеки, що передбачено ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 39 ЗУ «Про іпотеку» та умовами кредитних та іпотечних договорів, а звернення стягнення на іпотечне майно, в свою чергу, є підставою для виселення всіх мешканців з предмета іпотеки. Тому задовольнив вимоги банку частково щодо розміру заборгованості, виключивши з неї комісію за розрахунково-касове обслуговування та винагороду за надання фінансового інструменту і за резервування ресурсів, а також частину нарахувань, що були здійснені банком поза межами прийнятого рішення про дострокове повернення кредиту, а також звернув стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 , виселивши відповідачів із цього будинку.

Рішення оскаржується усіма відповідачами лише в частині виселення, а тому відповідно до приписів ч. 1 статті 367 ЦПК України переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.
В скарзі відповідачі наголошують на тому, що не можуть бути виселені з житлового будинку як предмета іпотеки без надання іншого постійного житлового приміщення у зв`язку з тим, що предмет іпотеки було придбано не лише за рахунок кредитних коштів, але й частково за рахунок власних коштів ОСОБА_1 , що, на їх думку, підтверджується матеріалами справи. При цьому, обґрунтовуючи ці доводи, апелянти в скарзі зазначають, що згідно з договором продаж будинку за домовленістю сторін вчинявся за 131 000 гривень, що станом на дату укладення договору 26.04.2005р. було еквівалентно 29 940,60 доларів США, з яких 4 940,60 доларів США були передані ОСОБА_1 продавцю до підписання договору купівлі-продажу, а решта у сумі 25 000 доларів США передані після отримання покупцем ОСОБА_1 кредиту у Приватбанку. Тому вважають, що частина вартості житлового будинку на суму 4 940,60 
доларів США була сплачена ОСОБА_1 за рахунок власних коштів.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заперечував проти цих доводів скарги, вказуючи, що продаж будинку вчинявся за 131 000 гривень, що і становило еквівалент 25 000 доларів США, які було отримано ОСОБА_1 в кредит, та будь-яких інших коштів останній за його придбання, крім кредитних, не вносив.

Дослідивши вказані позиції сторін, колегія дійшла наступного. 

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 
"Забезпечення виконання зобов`язання" ЦК України та Законом України "Про іпотеку".

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

       У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України "Про іпотеку").
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України "Про іпотеку").

При вирішенні питання щодо надання чи ненадання мешканцям житлового приміщення, які підлягають виселенню з іпотечного майна, іншого житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.
          У рішенні від 07 липня 2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява N 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію "законів".
Таким законом у виниклих у справі правовідносинах є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

        Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти.
У цій справі встановлено, що 26.04.2005р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPV0GK00000077, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через з касу банку на строк до 25.04.2025р. у розмірі 29502 доларів США на наступні цілі: придбання житлової нерухомості в сумі 25 000 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 4502 доларів США.
В пункті 2.1 вказаного кредитного договору сторонами узгоджено, що для виконання цього договору в частині видачі кредитних коштів банк відкриває позичальнику кредитний рахунок № НОМЕР_2 .
Згідно з випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_2 , 26.04.2005р. у касі відділення банку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 було видано згідно зі споживчим договором № ZPV0GK00000077 кредитні кошти в сумі 126 250 грн., що є еквівалентом 25 000 доларів США за курсом НБУ станом на дату видачі, яка становила 5,05 грн. за 1 долар США. 
Також заявою на видачу готівки № 1746 від 26.04.2005р. підтверджується видача коштів в сумі 126 250 грн. банком ОСОБА_1 . 
У цей же день, 26.04.2005р., укладено договір купівлі-продажу нерухомості, яка є предметом іпотеки.
Після придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідачі оселились, зареєструвались та проживають в ньому. 
Що стосується предмету дослідження, яким є вартість цього житлового будинку, за яку його придбано ОСОБА_1 , та походження коштів, сплачених продавцю, то колегією встановлені наступні обставини. 
Так, зі змісту пункту 3 цього договору слідує, що продаж житлового будинку АДРЕСА_1 вчиняється за домовленістю сторін за 131 000 грн., які покупець ОСОБА_1 передає представнику продавця ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , а представник продавця приймає готівку в процесі оформлення цього договору після узгодження його тексту. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок. 
Згідно з п. 5 цього договору, всі витрати за складання і посвідчення цього договору сплачує покупець.
У пункті 6 міститься застереження нотаріуса, що нею було роз`яснено сторонам, що угода про ціну є суттєвою умовою договору, і у разі приховування сторонами дійсної ціни, нотаріус не несе відповідальності у разі настання негативних наслідків. 
Отже, зміст договору купівлі-продажу від 26.04.2005р. не містить будь-яких відомостей про те, що оплата будинку відбувалась декількома платежами: до підписання договору, та після його підписання. Навпаки, у пункті 3 договору зазначено, що вся сума у розмірі 131 000 грн. передається від покупця представнику продавця в процесі оформлення договору після узгодження його тексту.
Представником ОСОБА_4 – адвокатом Якушевим С.О. надано акт оплати вартості нерухомості, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_7 26.04.2005р., який зберігався разом із договором купівлі-продажу у кредитній справі ОСОБА_1 як додаток до договору, згідно з яким ОСОБА_1 як покупець сплатив продавцю повну вартість придбаного будинку АДРЕСА_1 в сумі 131 000 грн. 
Зі свого боку, адвокат відповідачів – ОСОБА_8 надав апеляційному суду розписку ОСОБА_7 , складену нею 26.04.2005р., згідно з якою вона в інтересах продавця ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 29 440 доларів США в рахунок продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 26.04.2005р. Претензій не мається. 

Між тим, колегія не бере до уваги цю розписку, оскільки вона не відповідає змісту договору купівлі-продажу від 26.04.2005р., пунктом 3 якого визначено вартість будинку у розмірі 131 000 грн. Крім того, цим договором не узгоджено будь-яких інших порядків розрахунку між продавцем і покупцем, ніж передача коштів під час його оформлення у визначеній сумі, а також не визначено, що додатком до цього договору має бути будь-яка розписка. 
До того ж, зміст розписки, підписаної лише ОСОБА_7 , спростовується підписаним обома сторонами договору актом оплати вартості нерухомості від 26.04.2005р., згідно з яким продавець отримала від покупця саме суму у розмірі 131 000 грн. 
Зважаючи на вказане, колегія наголошує, що суд першої інстанції неправильно визначив, що ОСОБА_1 було сплачено за рахунок власних коштів 5000 доларів США в якості завдатку до підписання договору купівлі-продажу від 26.04.2005р., оскільки належних і допустимих доказів цим обставинам матеріали справи не містять.
Отже, враховуючи здійснений колегією аналіз вказаних документів, вона дійшла висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не підтверджено належними і допустимими доказами той факт, що житловий будинок ним придбано за більшою вартістю, ніж зазначено в договорі купівлі-продажу. 
Тому колегія зазначає, що різниця між вартістю придбаного житлового будинку та сумою кредитних коштів, виданою банком на його купівлю ОСОБА_1 , становить 131 000 – 126 250 = 4 750 грн., тобто саме таку суму власних коштів вніс ОСОБА_1 при купівлі будинку, що, на думку колегії, є незначною часткою з огляду на таке. 
Так, загальна площа спірного будинку становить 80,2 кв. м, а тому з урахуванням його вартості у сумі 131 000 грн. 1 кв. метр буде коштувати: 131 000 : 80,2 = 1633 грн., а тому сума 4750 грн. відповідає площа у 2,9 кв. м, тобто ця площа є незначною, яка не може бути врахована при застосуванні вимог ч. 2 статті 109 ЖК України як підстава для надання у зв`язку з виселення з предмета іпотеки іншого постійного житлового приміщення. 
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10 жовтня 2018р. у справі № 305/7331/15, від висновків якої про виселення мешканців з іпотечного майна відступив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2021р. , вказуючи, що воно придбано частково за кредитні кошти, а частково за особисті кошти позичальника, є неспроможними, оскільки у справі № 305/7331/15 позичальником було сплачено до підписання договору купівлі-продажу за особисті кошти більше 60 % вартості майна, та тільки решту за кредитні кошти, про що було зазначено в самому договорі купівлі-продажу. 
За обставинами справи № 310/2950/18, яка була передання на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, відповідачі сплати за придбане житло особистими коштами 103 085 грн., а кредитними – 229 500 грн. Тобто третину від вартості придбаного житлового приміщення.
У справі № 727/10734/16-ц, яка також аналізувались Об`єднанню палатою Касаційного цивільного суду з питання застосування ч. 2 статті 109 ЖК УРСР, відповідачем було внесено особистих коштів на придбання житла за інвестиційним договором на суму 113 888 грн., а кредитних коштів – 265 138 грн., тобто також майже 30 % вартості житлового приміщення.
В той час, як у цій справі, що наразі переглядається апеляційним судом, внесені особисті кошти становлять 3,6 % від вартості будинку, що свідчить про те, що ця частка є дуже незначною, в той час як позичальником укладено два кредитні договору із наданням кредиту на загальну суму 40 000 доларів США під заставу цього житлового будинку, заборгованість по яким визначена судом та не оспорена сторонами у справі на загальну суму 1 357 804,48 грн. 
Отже, ці обставини не свідчать про те, що судом не враховані вказані правові позиції, оскільки у вказаних у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2021р. справах є іншим співвідношення між розміром внесених особисто позичальником коштів при придбанні житла, переданого в іпотеку, та розміром кредиту, за рахунок якого в основному це житло придбавалось.
При цьому, колегія у своїх висновках базується на тому, що за такого незначного вкладення особистих коштів на придбання іпотечного майна, коли з огляду на вартість предмета іпотеки і його площу за рахунок внесених особистих коштів придбалось лише 2,9 кв. м будинку, відмовою у виселенні мешканців без надання іншого постійного жилого приміщення буде знівельовано мету і сутність права іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу у спосіб, передбачений законом.
Таким чином, не зважаючи на те, що суд першої інстанції безпідставно вказував на вкладення ОСОБА_1 у придбання будинку власних коштів на суму 5000 доларів США, що колегія визнала недоведеним матеріалами справи, а вважає доведеною лише сплату ним 4 750 грн. особистих коштів, остаточні висновки суду щодо внесення левової частки за придбання будинку за рахунок кредитних коштів, є в цілому вірними, на що вказує вище наведений аналіз доказів і обставин справи, здійснений колегією з метою перевірки доводів апеляційної скарги в цій частині. Тому виселення відповідачів відбулось у межах закону. 
Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу відповідачів необґрунтованою, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України такою, що не підлягає задоволенню. На підставах вказаної норми колегії відхиляє скаргу із залишенням без змін рішення суду в оскаржуваній частині.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у особі представника - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.