ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 р. 	Справа № 520/4729/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Зінченко А.В.) від 03.06.2021 року (повний текст рішення складено 10.06.2021 року) по справі № 520/4729/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс"
доХарківської обласної державної адміністрації
треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет", Відкрите акціонерне товариство "Восток"
про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", звернулось до суду із адміністративним позовом до Харківської обласної державної адміністрації, в якому просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження виконуючого обов`язки голови Харківської обласної державної адміністрації Скакуна Олександра від 05.03.2021 року № 102 “Про визнання таким, що втратило чинність, Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325”.
В обґрунтування позовних вимог вказує, щооскільки розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325 є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, то відсутні правові підстави для його подальшого скасування. А тому, оскаржуване розпорядження відповідача є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Розпорядження виконуючого обов`язки голови Харківської обласної державної адміністрації Скакуна Олександра від 05 березня 2021 року № 102 “Про визнання таким, що втратило чинність, Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06 червня 2019 року №325”.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної державної адміністрації судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн.
Не погодившись із судовим рішенням, Харківською обласною державною адміністрацією подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також порушено норм процесуального права.
Вказує, що приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваного розпорядження відповідача. Зазначив, що розпорядження було прийняте з метою впорядкування перевезень на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області: № 1592 Пісочин - Харків (АС Холодна Гора); № 1502 Люботин - Харків (АС Холодна Гора); № 1184 Люботин (Караван) - Харків (АС Холодна Гора), № 1168 Солоницівка - Харків (АС Холодна Гора); № 1502-А Люботин - Харків (АС Холодна Гора) через ОСОБА_1 та у зв`язку з тим, що договір між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (в якості замовника) та ТОВ “Інтерспецмаркет” (в якості перевізника) є чинним. Зауважує, що відповідачем не скасовувалось, не вносилось змін, а лише визнано таким, що втратило чинність розпорядження обласної державної адміністрації в порядку передбаченому чинним законодавством. При цьому, законами або іншими нормативно-правовими актами не передбачено заборону органу виконавчої влади визнавати таким, що втратило чинність своє рішення, враховуючи те, що на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Також, судом першої інстанції не було враховано, що оскаржуване розпорядження є індивідуальним актом, в якому зазначено конкретне коло осіб, до переліку яких не відноситься позивач. А відтак, оскільки дане розпорядження не стосується та не породжує права та обов`язки позивача, останній не є стороною правовідносин, які ним врегульовані, а відтак позбавлений можливості заявляти вимоги про його скасування.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 року відкрито апеляційне провадження, закінчено підготовку до розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено у якості третіх осіб по справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерспецмаркет" (вул. Фізкультурна, 3, м.Кам`янське, Дніпропетровська обл., 51907, код ЄДРПОУ 32293278) та Відкрите акціонерне товариство "Восток" (вул. Привокзальна, 14, см. Золочів, Золочівський р-н, Харківська обл., 62203, код ЄДРПОУ 03115169).
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Позивач надав до суду письмові пояснення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Треті особи надали до суду клопотання, в яких просили провести розгляд справи без участі їх представників. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Ухвалою суду від 08.11.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, апеляційний розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 05.03.2021 року виконуючим обов`язки Голови Харківської обласної державної адміністрації Скакуном Олександром видано Розпорядження № 102 “Про визнання таким, що втратило чинність Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06 червня 2019 року № 325”, відповідно до якого визнано таким що втратило чинність Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року № 325 “Про скасування Наказу директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 03.06.2019 року № 33”.
Позивач звернувся до Харківської обласної державної адміністрації із запитом на  інформацію від 12.03.2021 року (зареєстрований 16.03.2021 вх. № 17.04-04/258), в якому просив:
-надати копію розпорядження № 102 від 05.03.2021 року “Про визнання таким, то втратило чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325”;
-надати копії документів на підставі яких було прийнято розпорядження № 102 від 05.03.2021 року “Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06 червня 2019 року №325”, зокрема, доповідну та пояснювальну записку Юридичного департаменту, копії всіх інші документів в обґрунтування розпорядження № 102 від 05.03.2021 року.
Листом від 22.03.2021 року № 17.01-12/1034 Департаментом масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної адміністрації надано копії запитуваних документів, а саме: розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 05.03.2021 №102 “Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325”; пояснювальну запискудиректора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації до проекту розпорядження; доповідну записку директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації; розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року № 325 “Про скасування наказу директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 03.06.2019 року №33”; наказ директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 03.06.2019 р. № 33 “Про визначення переможців конкурсу на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області”; лист Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року № 520/10262/2020/59354/2020 з додатком до нього.
Так, згідно пояснювальної записки до проекту до розпорядження голови обласної державної адміністрації “Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Голови Харківської обласної державної адміністрації від 06.06.2019 р. № 325” за підписом директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації вказано, що:
-обґрунтування необхідності видання розпорядження, - необхідність прийняття зазначеного Розпорядження викладена в доповідній заступника Харківської обласної державної адміністрації Олександра Скакуна від 19.02.2021 р. голові Харківської обласної державної адміністрації та обумовлена потребою виконання договору укладеного між Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації та ТОВ “Інтерспецмаркет”;
-ціль та завдання прийняття розпорядження, - приведення у відповідність перевезень на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області;
-правові аспекти: у відповідній сфері діють Закон України від 09.94.1999 р. № 586 “Про місцеві державні адміністрації”;
-прогноз результатів: впорядкування перевезень на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області: №1592 Пісочин - Харків (АС “Холодна - Гора”); №1502 Люботин - Харків (АС “Холодна Гора”); №1168 Солоніцевка - Харків (АС Холодна Гора”); №1502~А Люботин - Харків (АС.“Холодна Гора”);
Згідно з Доповідною запискою Директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації на ім`я Голови ХОДА Тимчук Айни, погодженої 05.03.2021 р. в.о. Голови Харківської обласної державної адміністрації Скакуном Олександром, - враховуючи що Договір на здійснення перевезень на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області: №1592 Пісочин - Харків (АС “Холодна - Гора”); №1502 Люботин - Харків (АС “Холодна Гора”); №1 168 Солоніцевка - Харків" (АС Холодна Гора”); №1502-А Люботин - Харків (АС “Холодна Гора”) з ТОВ “Укравтотранс Плюс” відсутній, - доцільно визнати таким що втратило чинність Розпорядження Голови Харківської обласної державної адміністрації від 06.06.2019 р. № 325 “Про скасування Наказу Директора Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 03.06.2019 р. № 33”.
Не погоджуючись із правомірністю прийнятого відповідачем розпорядження від 05.03.2021 року № 102 “Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325”, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконуючий обов`язки голови Харківської обласної державної адміністрації Скакун О.Є. розпорядженням від 05.03.2021 року № 102 визнавши таким, що втратило чинність розпорядження від 06.06.2019 року № 325, діяв не на підставі, не в межах повноважень та  в спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України, порушивши права та інтереси позивача.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
ВідповіднодоКонституції Україниорганізацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначаєЗакон України від 09.04.1999 №586-XIV «Про місцеві державні адміністрації»(далі - Закон №586-XIV).
Згідно із частиною другоюстатті 1 Закону №586-XIV,місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій (ст. 5 Закону №586-XIV).
Відповідно до частини першоїстатті6 Закону№586-XIV, на виконанняКонституціїУкраїни, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно дозаконузабезпечуютьнормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевоїдержавної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.
Повноваження голів місцевих державних адміністрацій визначені ст. 39 Закону №586-XIV, зокрема, голови місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень; представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, так і за її межами тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 цього ж Закону, голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.
З аналізу вищезазначених положень чинного законодавства вбачається, що до виключних повноважень голови обласної державної адміністрації відноситься видання розпоряджень в межах повноважень з організації діяльності органу.
Згідно із частинами першою та третьою статті 43 Закону №586-XIV, акти місцевих державних адміністрацій, що суперечатьКонституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.
Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечатьКонституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Тобто, законодавством чітко обумовлено коло суб`єктів, яким надано повноваження скасовувати розпорядження голови державної адміністрації. 
Такими суб`єктами є Президент України, голова місцевої державної адміністрації вищого рівня або суд.
Аналогічні положення закріплені також частиною восьмоюстатті 118 Конституції України, відповідно до якої, рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечатьКонституціїта законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно дозаконускасовані Президентом України, або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.
Суд апеляційної зазначає, Конституційний Суд України  у рішенні від 16.04.2009 року по справі № 7-рп/2009(у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті19, статті144 Конституції України, статті25, частини чотирнадцятої статті46, частин першої, десятої статті59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»(справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. 
Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Колегія суддів також враховує, що у пункті 5 мотивувальної частини цього  Рішення  йдеться про акти органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади. Проте, принцип неможливості скасування ненормативних правових актів після їх виконання, який сформульований у цьому Рішенні, не вичерпується застосуванням лише до суб`єктів певного виду, і спрямований на забезпечення гарантій стабільності суспільно-управлінських відносин загалом.
Даний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року по справі №2340/4521/18 та в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Про необхідність застосування до спірних правовідносин Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року по справі № 7-рп/2009також вказано Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 року по справі №807/2366/15, оскільки у даному рішенні надано тлумачення щодо неможливості скасування органом державної влади, в тому числі і місцевою державною адміністрацією, рішення, на підставі якого виникли певні суб`єктивні права та інтереси.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Харківська обласна державна адміністрація не може скасувати своє попереднє рішення, що стосується конкретно визначеної особи, якщо відповідно до припису такого рішення правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав припиняються.
Так, як встановлено під час розгляду справи, розпорядженням № 325 від 06.06.2019 року скасовано вцілому (за всіма 27-ми конкурсними об`єктами) Наказ № 33 від 03.06.2019 р. “Про визначення переможців конкурсу з перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області” яким було визнані переможці за всіма об`єктами Конкурсу проведеного 23.05.2019 р.
Враховуючи скасування наказу, яким було визнано переможців за всіма об`єктами Конкурсу, згідно Протоколу засідання Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області № 3 від 19.07.2019 року, переглянуте рішення Конкурсного комітету від 23.05.2019 р. за кожним з 27-ми об`єктів Конкурсу.
За результатами прийнятого на засіданні 19.07.2019 року Конкурсного комітету рішення,Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації видано Наказ № 44 від 01.08.2019 року“Про визначення переможців Конкурсу з перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області”, яким визначено переможців за тими маршрутами, які були об`єктами конкурсу проведеного 23.05.2019 р.
В послідуючому, на підставі вказаного наказу Організатором Конкурсу укладено Договори про організацію перевезень на відповідних маршрутах з автоперевізниками - переможцями Конкурсу.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що Розпорядження № 325 від 06.06.2019 року вичерпано його виконанням з настанням певних наслідків, як для Організатора перевезень, яким є Департамент економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (як структурний підрозділ Харківської обласної державної адміністрації), так й для конкретних юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців які є переможцями Конкурсу.
При цьому, наслідком визнання нечинним Розпорядження № 325 від 06.06.2019 р., є відновлення чинності Наказу №33 від 03.06.2019 р.
Проте, в даному випадку також залишається чинним також Наказ № 44 від 01.08.2019 р., на підставі яких в 2019 році було укладено Договори з перевізниками: ТОВ “Авто-Ові”, ФО-П ОСОБА_2 , ТОВ “Вікінг-Авто”, ФО-П ОСОБА_3 , ФО-П ОСОБА_4 , ФО-П ОСОБА_5 , ФО-П ОСОБА_6 .
Крім того, на підставі рішення Конкурсного комітету від 19.07.2019 р., Організатором перевезень було оголошено та 29.08.2019 р. проведено новий Конкурс з перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області: №1592 Пісочин - Харків (АС “Холодна Гора”); №1502 Люботин - Харків (АС “Холодна Гора”); №1184 Люботин (Караван) - Харків (АС “Холодна Гора”); №1168 Солоницівка - Харків (АС “Холодна Гора”); №1502-А Люботин - Харків (АС “Холодна Гора”) через ОСОБА_1 , перемогу в якому одержало ТОВ “Укравтотранс Плюс” та результати якого було оформлено Протоколом № 4 від 29.08.2019 р. засідання Конкурсного комітету.
Колегія суддів зазначає, що правомірність розпорядження № 325 від 06.06.2019 року було предметом судового розгляду по справі № 520/7411/19. 
Так, у постанові від 22.01.2020 року Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що враховуючи наявність у голови Харківської обласної державної адміністрації повноваження скасовувати накази керівників структурних підрозділів, в тому числі видані Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації, які не відповідають приписам діючого законодавства, факт перебування голови у відрядженні та виконання його обов`язків першим заступником голови ОСОБА_7 , останній станом на 06.06.2019 року мав повноваження на прийняття оспорюваного розпорядження. 
Враховуючи, що проведення Конкурсу 29.08.2019 року з перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Харківської області: №1592, №1502, №1184, №1168,№1502-А, стало наслідком скасування Наказу № 33 від 03.06.2019 р. згідно розпорядження№ 325 від 06.06.2019 р., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження від 05.03.2021 року № 102 “Про визнання таким, що втратило чинність Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 06.06.2019 року №325” впливає на права та інтереси ТОВ “Укравтотранс Плюс”, як переможця вищезазначеного Конкурсу з перевезення пасажирів на вищезазначених приміських автобусних маршрутах загального користування, проведеного 29.08.2019 р.
3 огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження є ненормативними правовими актами одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасовано головою місцевої державної адміністрації, оскільки такі дії спричинять позбавлення гарантій стабільності суспільних відносин між органом державної влади та позивачем.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу того, що відповідачем не скасовувалось, не вносилось змін, а лише визнано таким, що втратило чинність розпорядження обласної державної адміністрації в порядку передбаченому чинним законодавством, адже як би відповідач не визначив назву та зміст оскарженого рішення, воно спрямоване саме на припинення правовідносин, які виникли на підставі прийнятого розпорядження від 06.06.2019 року №325”та  правильно розцінено судом першої інстанції як намагання органу державної влади скасувати власнепопереднє рішення.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.09.2021 року по справі №803/535/18.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно змісту оскаржуваного розпорядження, в якості підстави для його прийняття вказано посилання на частину четверту статті 43 Закону №586-XIV,якою надано право голові державної адміністрації скасовувати виключно накази керівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, що суперечатьКонституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а не розпорядження голови державної адміністрації, які згідно частини третьої вказаної статті Закону можуть бути скасовані виключно Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
А тому, враховуючи відсутність у відповідача правових підстав на скасування власного попереднього рішення, колегія суддів не приймає до уваги вказані в апеляційні скарзі посилання на підстави, які, на його думку, зумовили його скасування. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Перевіряючи дії відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності прийняття оскаржуваного розпорядження.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підстави вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року по справі №520/4729/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    О.А. Спаскін