ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7551/21 Справа № 207/399/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

            В С Т А Н О В И Л А : 

У лютому 2019 року  ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги  ОСОБА_3 , з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що  вона знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1994 року. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу позивачка з дітьми мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , а відповідач проживає без реєстрації у АДРЕСА_2 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 . 
За період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало наступне майно: 1) 06 грудня 1996 року - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. (житлова перебудована після придбання до 29,8 кв.м.), по АДРЕСА_3 . Згідно Звіту про оцінку майна № 19080 від 20 грудня 2018 року, ринкова вартість квартири по АДРЕСА_3 складає 194281,00 грн. Рівна частка кожного з подружжя у вартості квартири складає - 97140,50 грн.; 2) 05 червня 2012 року - житловий 3-х поверховий будинок, загальною площею 322,9 кв.м., житловою площею 141,2 кв.м. - об`єкт незавершеного будівництва готовністю 91%, по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 0,0521 га (з кадастровим № 1210400000:01:017:0343). Згідно Довідки про оцінку майна - 3-х поверхового будинку - від 20 грудня 2018 року, ринкова вартість 3-х поверхового будинку незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 складає 895973,00 грн.. Рівна частка кожного з подружжя у вартості незакінченого 3-х поверхового будинку – 447986,50 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя становить: вартість квартири 194281 грн., вартість будинку не введеного в експлуатацію 895973,00 грн., що разом складає 1090254,00 грн.. Загальна вартість половини майна подружжя становить – 97140,50+447986,50 = 545127 грн.. Все вищезазначене майно подружжя ОСОБА_7 (квартира та 3-х поверховий будинок) за час шлюбу було оформлено на ОСОБА_1 , оскільки він займався всіма угодами та оформленнями правовстановлюючих документів на майно подружжя. До теперішнього часу згоди щодо поділу спільного майна подружжя в добровільному порядку між позивачкою та відповідачем не досягнуто.
Враховуючи викладене, позивачка просила поділити спільне сумісне майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку даної квартири та залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_1 ; житловий будинок; об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку даного будинку, залишивши іншу 1/2 частку у власності ОСОБА_1 ..
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, а саме, суд вирішив визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 194281 грн., спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; виділити частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_4 - 1/2 частину ОСОБА_3 , 1/2 частину ОСОБА_1 ; визнати право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 - за ОСОБА_3 , на 1/2 частину за ОСОБА_1 ; визнати житловий будинок, об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343, вартістю 895973 грн., спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; виділити житловий будинок, об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343 - ОСОБА_1 ; визнати право власності на житловий будинок, об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343 за ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини житлового будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , в сумі 447 986 ,50 грн..
Рішення суду мотивоване тим, що станом на час судового розгляду справи у спірному будинку мешкає відповідач, а позивачка проживає у спільній квартирі, котра теж є предметом даного спору, судово-технічна експертиза будинку з метою поділу його в натурі не проводилась і відповідні клопотання не заявлялись, вимог про поділ будинку в натурі не заявлено, згідно технічного паспорту на будинок станом на 03 вересня 2019 року відсоток його готовності 91%, суд вважав доцільним та таким, що відповідатиме інтересам обох сторін виділ спірного будинку відповідачу зі стягненням грошової компенсації на користь позивачки, однак з урахуванням даних щодо його вартості станом на 20 грудня 2018 року, оскільки інших даних, котрі стосуються оцінки, обсягу виконаних робіт на час розірвання шлюбу суду не надано. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів збільшення відсотку готовності будинку з 41% до 91% за рахунок виключно його особистих коштів. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати в частині визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини цього будинку та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог стягнувши вартість 1/2 частини домоволодіння. Крім того, апелянт вказує, що відповідач не набув право власності на спірний будинок, який не введено в експлуатацію, а тому відсутні правові підстави для його поділу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині виділення житлового будинку відповідачу, визнання за ним права власності на вказаний будинок, об`єкт незавершеного будівництва та стягнення на користь позивачки компенсації в сумі 447 986,50 грн. та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким поділити спірний будинок, об`єкт незавершеного будівництва, готовністю 91 %, та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного будинку, заливши іншу 1/2 частину у власності ОСОБА_1 ..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, виділивши відповідачу спірний будинок, об`єкт незавершеного будівництва та стягнувши з останнього грошову компенсацію, так як такі позовні вимоги не заявлялись.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 1994 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають дітей ОСОБА_4 , 1994 року народження, ОСОБА_8 , 2010 року народження.
Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 25 червня 2018 року.
За період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало наступне майно, а саме, 06 грудня 1996 року - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. (житлова перебудована після придбання до 29,8 кв.м.), по АДРЕСА_3 . 
Згідно Звіту про оцінку майна № 19080 від 20 грудня 2018 року, ринкова вартість квартири по АДРЕСА_3 складає 194281,00 грн. 
Рівна частка кожного з подружжя у вартості квартири складає - 97140,50 грн..
05 червня 2012 року сторонами було придбано житловий 3-х поверховий будинок, загальною площею 322,9 кв.м., житловою площею 141,2 кв.м. - об`єкт незавершеного будівництва готовністю 41%, по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 0,0521 га (з кадастровим № 1210400000:01:017:0343). 
Згідно Довідки про оцінку майна - 3-х поверхового будинку - від 20 грудня 2018 року, ринкова вартість 3-х поверхового будинку незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 складає 895973,00 грн. 
Рівна частка кожного з подружжя у вартості незакінченого 3-х поверхового будинку – 447986,50 грн.. 
Відповідачем не заперечувався факт придбання будинку незавершеного будівництвом, зі станом готовності 41% під час перебування у шлюбі з позивачкою. 
Згоди щодо варіанту поділу майна сторони під час судового розгляду не дійшли.
У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно зі ст. 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
У ч. 1 ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15, та постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.
Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна.
Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Керуючись вказаними нормами права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що житловий будинок, об`єкт незавершеного будівництва - це майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
При цьому, встановивши, що у спірному будинку мешкає відповідач, судово-технічна експертиза будинку з метою поділу його в натурі не проводилась і відповідні клопотання не заявлялись, вимог про поділ будинку в натурі не заявлено, згідно технічного паспорту на будинок станом на 03 вересня 2019 року відсоток його готовності 91%, суд дійшов помилкового висновку про виділення спірного житлового будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91% ОСОБА_1 , стягнувши з нього компенсацію 1/2 його вартості на користь позивачки в сумі 447 986,50 грн..Суд в цій частині вийшов за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачкою не заявлялись.
Колегія суддів вважає за необхідне рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частині будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343.
При цьому, колегія судді не бере до уваги посилання відповідача на боргові розписки та те, що він придбав спірний об`єкт незавершеного будівництвом за його особисті кошти, так як вказані твердження не впливають на статус спірного майна, як спільного сумісного майна подружжя, оскільки відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорари, виграш, які були одержані ним за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що недобудований та не прийнятий до експлуатації будинок не може бути предметом поділу, так як не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення скасувати в частині поділу будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частині будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343.
Законність рішення в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, виділу частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру та визнання права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 , на 1/2 частину за ОСОБА_1 , - колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження. 
Враховуючи, що апеляційні скарги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на кожну із сторін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 та ОСОБА_3 — задовольнити частково.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року — скасувати в частині поділу будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частині будинку, об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 91 %, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га, кадастровий номер 1210400000:01:017:0343.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко