ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" грудня 2021 р.                                                     Справа №921/144/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                                      Марка Р.І.,
Суддів:                                                                                Кравчук Н.М.,
Скрипчук О.С.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження Державного підприємства “Бучацьке лісове господарство” б/н від 27.07.2021 (вх. № 01-05/2675/21 від 05.08.2021)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 (повний текст рішення складено 05.07.2021) 
у справі № 921/144/21 (головуючий суддя Н.М. Бурда)
за позовом Заступника керівника Теребовлянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі :
1.      Монастириської міської ради, м. Монастириськ  Тернопільської області
2.      Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, м. Тернопіль
до відповідача: Державного підприємства      Бучацьке лісове господарство, м. Бучач Тернопільської області 
про відшкодування шкоди в сумі 139 589, 52 грн, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев,
                                                                      ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року Заступник керівника Теребовлянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастириської міської ради та Державної екологічної інспекції у Тернопільській області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства Бучацьке лісове господарство про відшкодування шкоди в сумі 139 589,52 грн, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням працівниками Державного підприємства Бучацьке лісове господарство своїх посадових обов`язків щодо охорони лісу від незаконних порубок дерев, внаслідок чого заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу на суму 139 589, 52 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 справі № 921/144/21 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" на користь Монастириської міської ради шкоду завдану навколишньому природному середовищу в розмірі 139 589 грн. 52 коп. Стягнуто з Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" на користь Тернопільської обласної прокуратури 2 270, 00 грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час проведення ревізії обходу (дільниці) №4, встановлено факт незаконної порубки дерев невстановленими особами, а саме: у кварталі 53 виділ 4 - невстановлені особи здійснили самовільну рубку трьох дерев породи бук, дванадцяти дерев породи граб та одного дерева породи береза, у кварталі 54 виділ 3 одного дерева породи граб та одного дерева породи черешня, у кварталі 53 виділ 5 трьох дерев породи бук, та у кварталі 59 виділ 6 чотирьох дерев породи вільха, про що складено Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.01.2020 та Акт раптової ревізії від 29.01.2020.
Відповідно до розрахунків розміру шкоди, проведених державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Дудою В.І, внаслідок незаконного вирубування дерев, державі завдано шкоду в розмірі 139 589,52грн.
На підставі ст. 13, 66 Конституції України, ст. 1166, 1172 ЦК України, ст. 1, 5, 16, 17, 19, 63, 64, 105 Лісового кодексу України, ст. 1, 68, 69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Державного підприємства "Бучацьке лісове господарство" на користь Монастириської міської ради  шкоду завдану навколишньому природному середовищу в розмірі 139 589 грн. 52 коп.

          Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Державне підприємство «Бучацьке лісове господарство» оскаржило рішення суду в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права, зокрема, скаржник стверджує, що  акт ревізії від 28.01.2020 та акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.01.2020, не можуть свідчити  про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, заподіюваною шкодою та виною ДП «Бучацьке лісове господарство» у завданій шкоді. Скаржник стверджує, що в діях ДП «Бучацьке лісове господарство» відсутній склад цивільного правопорушення, за яке має наставати цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди за порушення лісового законодавства, оскільки останній не вчиняв дій у вигляді незаконного вирубування дерев.
Апелянт також звертає увагу  на те, що позивачем не доведено що відповідач відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб які вчинили незаконну порубку лісу.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська обласна прокуратура зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим і таким, що відповідає нормам матеріального права. Прокуратура наголошує, що нормами Лісового кодексу України визначена відповідальність  постійних лісокористувачів за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій їм території.
Окрім цього, згідно статуту ДП «Бучацьке лісове господарство» основним напрямком діяльності підприємства є охорона лісів і захист насаджень  від  незаконних порубок, пошкоджень, притягнення до адміністративної відповідальності лісопорушників та стягнення з них збитків відповідно до чинного законодавства. Також, звертає увагу прокурор, посадовою інструкцією лісника обходу ДП «Бучацьке лісове господарство» визначений серед іншого обов`язок здійснювати охорону лісів  та забезпечувати охорону і захист лісу від самовільних рубок, тощо. 
Оскільки факт незабезпечення постійним лісокористувачем належної охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій ДП «Бучацьке лісове господарство»  підтверджується матеріалами раптової ревізії » від  28.01.2020 № 10 щодо перевірки контролю за виконанням майстрами лісу їхніх обов`язків по охороні  лісу від незаконних порубок на території Монастирського  лісництва ДП «Бучацький лісгосп», прокурор вважає, що обгрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків. 
Позивачі у даній справі своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України не скористалися, письмового відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між  суддями від 05.08.2021 справу № 921/144/21 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Мирутенка О.Л., Скрипчук О.С.
13.09.2021 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 через подання заяви про відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 921/144/21, відповідно до якого до складу колегії замість судді Мирутенка О.Л. у склад колегії введено суддю Кравчук Н.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 у складі головуючого судді Марка Р.І., суддів Кравчук Н.М., Скрипчук О.С. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Бучацьке лісове господарство» б/н від 27.07.2021 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 у справі № 921/144/21 та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.          
Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом  встановлено наступне.

З матеріалів даної справи вбачається, що 28.01.2021 під час проведення ревізії обходу (дільниці) № 4, яка складається з кварталів 48-51, 53-62 Монастирського лісництва та ввірена ліснику Свінтельському В.В., виявлено факт незаконної порубки дерев невстановленими особами. Про виявлені порушення складено акт раптової ревізії від 28.01.2020 та акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.01.2020.
Розмір заподіяної та невідшкодованої шкоди, розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" з урахуванням примітки 1 (плодові дерева) та примітки 2 (сухостійність) (т. 1, а. с. 58, 59).
14.05.2020 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020210140000034 державними інспекторами Державної екологічної інспекції у Тернопільській області та працівниками ДП «Бучацьке лісове господарство» прийнято участь в огляді місця події. Зазначеним оглядом лісових насаджень у лісовому урочищі «Яргорів» Монастириського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство» виявлено пні 25-ти незаконно зрізаних дерев, що зафіксовано у  польовій переліковій відомості та підтверджено підписами працівників відповідача.

Статутом ДП «Бучацьке лісове господарство» (п. 3.1., 3.2.6.), який затверджено  наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 21.02.2018 № 91, визначено, що підприємство створено, зокрема, з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Основним напрямком діяльності підприємства є охорона лісів і захисних насаджень від незаконних порубок, пошкодження, притягнення до адміністративної відповідальності лісо порушників та стягнення з них збитків відповідно до чинного законодавства України (т. 1, а. с. 33-40).
Відповідно посадової інструкції лісника, затвердженої наказом директора ДП "Бучацький лісгосп" 01.02.2019,  лісник здійснює охорону лісів, стаціонарних пунктів спостереження за лісом, телефонних ліній, пізнавальних знаків для авіації, мостів і лісовпорядних знаків та інших об`єктів майна в закріпленому за ним обході, а також забезпечує охорону і  захист лісу від самовільних рубок, випасу худоби, охорону іншого ввіреного йому майна в закріпленому за ним обході (т. 1, а. с. 47-48).
З посадовою інструкцією лісники підприємства ознайомлені, про що в матеріалах справи міститься підтвердження ( т. 1, а. с. 49)

Таким чином, з акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.01.2020 та акту раптової ревізії від 29.01.2020 щодо додержання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, вбачається що ДП «Бучацьке лісництво» (лісокористувачем) не забезпечено охорони і збереження закріплених за ним лісів.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4). 
Таким чином, вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено спосіб звернення прокурора до суду, а саме попередньо повідомивши про це відповідного суб`єкта.
Листом № 6427вих-20 від 19.11.2020 Теребовлянська місцева прокуратура Тернопільської області звернулася до Монастирської міської ради Тернопільської області з запитом щодо вжиття заходів щодо відшкодування шкоди в сумі, заподіяної  навколишньому природному середовищу внаслідок неналежного виконання лісника обходу № 4 Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство» своїх обов`язків, що спричинило самовільну рубку (розкрадання) на території Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство».
Листом № 1772/02-20 від 31.12.2021 Монастирська міська рада Тернопільської області у відповідь на лист прокуратури № 6427вих-20 від 19.11.2020  повідомила, що заходів щодо відшкодування шкоди в сумі 139  589, 52 грн, заподіяної навколишньому природному  середовищу внаслідок  неналежного виконання лісника обходу № 4 Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство» своїх обов`язків, що спричинило самовільну рубку (розкрадання) на території Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство» не вживалося.
Листом №6842ВИХ-20 від 16.12.2020 Теребовлянська місцева прокуратура Тернопільської області звернулася до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в якому просила надати інформацію про те, чи зверталась Держекоінспекція до суду із позовною заявою до ДП "Бучацьке лісове господарство" про стягнення шкоди завданої неналежним виконанням своїх обов`язків лісником під час обходу №4.
Листом № 1-1-05-4567 від 18.12.2020 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області  повідомила Монастирський відділ Теребовлянської міської прокуратури Тернопільської області, про те, що позовна заява останніми не подавалась, оскільки кошти на сплату судового збору кошторисом установи передбачено в обмеженому обсязі.
В подальшому Теребовлянська місцева прокуратура Тернопільської області листом № 21.33/4-994вих.21 від 19.02.2021 повідомила Монастирську міську раду Тернопільської області та листом № 1387вих-21 від 10.03.2021 повідомила Державну екологічну інспекцію у Тернопільській області про намір звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищі внаслідок неналежного виконання лісника обходу № 4 Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство» своїх обов`язків, що спричинило самовільну рубку (розкрадання) на території Монастирського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство».
Таким чином місцевим господарським судом зроблено вірні висновки, що прокурором доведено підставність звернення з позовом до суду та дотримання ним процедури визначеної ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» щодо порядку звернення до суду з позовом (повідомлено осіб в інтересах яких заявлено позов  щодо наявності правопорушення, надано цим особам час та можливість самостійно звернутися до суду з позовом і повідомлено  їх про намір звернення до суду з відповідним позовом).

Статтями 5, 40 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню використання на території України. Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.
Відповідно до приписів статей 68, 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст. 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
Частиною 2 ст. 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1-2 ст. 86 ЛК України).
Основними завданнями державної лісової охорони є:
- здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства;
- забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (ст. 90 ЛК України).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Статтею 107 ЛК України передбачено, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Системний аналіз статей  19,  63,  64 ЛК України  свідчить, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 р. у справі № 909/1111/16.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства №10 від 28.01.2020 «Про проведення раптової ревізії» комісією у складі працівників Управління та ДП «Бучацьке лісове господарство» проведено раптову ревізію лісових масивів Монастириського лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство».

Під час проведення ревізії обходу (дільниці) №4, яка складається з кварталів 48-51 та 53-62 Монастириського лісництва, встановлено факт незаконної порубки дерев невстановленими особами, а саме: у кварталі 53 виділ 4 - невстановлені особи здійснили самовільну рубку трьох дерев породи бук, дванадцяти дерев породи граб та одного дерева породи береза, у кварталі 54 виділ 3  одного дерева породи граб та одного дерева породи черешня, у кварталі 53 виділ 5  трьох дерев породи був, та у кварталі 59 виділ 6  чотирьох дерев породи вільха.
Про дані правопорушення складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 28.01.2020 (т. 1, а. с. 51-53) та акт раптової ревізії від 29.01.2020 (т. 1, а. с. 54-55), які підписані також працівниками ДП «Бучацьке лісове господарство».

Заперечення відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою шкодою і діями відповідача та відповідно неправомірності вимоги до ДП «Бучацьке лісове господарство» не знаходять свого підтвердження, оскільки фактична шкода була завдана його працівником (лісник Свінтельський В.В.) і наявність вини встановлювалась у рамках кримінального провадження № 12020210140000034 від 28.01.2020
Дане кримінальне провадження ухвалою  Монастирського районного суду Тернопільської області від 04.12.2020 у справі № 603/390/20 (провадження № 1-кп/603/79/2020) закрито у зв`язку із відмовою  представника потерпілого (ДП «Бучацьке лісове господарство»).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду (обов`язок чого покладено на нього в силу закону, Статуту підприємства та посадової інструкції лісника підприємства) на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, що є підставою для стягнення з ДП «Бучацьке лісове господарство» суми завданої шкоди.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 09.11.2018 у справі № 909/912/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 18.02.2019 у справі № 926/869/18.

Враховуючи вимоги статті 1166 ЦК України, у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести суду, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Цієї ж позиції притримується Вищий господарський суд України, викладеної у роз`ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.01.2001 № 025/744, у постанові від 02.09.2015 у справі № 927/1883/14.

При цьому, слід зазначити, що в у випадку встановлення осіб, які здійснили порубку дерев, в подальшому відповідач не буде позбавлений права на звернення до суду з вимогою регресного характеру.

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність причинного зв`язку між завданою шкодою і безпідставністю позовних вимог прокуратури не відповідають дійсності.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 

          За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з  додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених  ст.280 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу  без задоволення.
Разом з тим, судова колегія Західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що в силу ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі  ст. 129 ГПК України  покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282   ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу Державного підприємства “Бучацьке лісове господарство” б/н від 27.07.2021 (вх. № 01-05/2675/21 від 05.08.2021) залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 у справі № 921/144/21 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І. та відпусткою судді члена колегії Кравчук Н.М., датою складення даної постанови є 17.12.2021.

Головуючий суддя                                                             Марко Р.І.

Суддя                                                                                 Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                 Скрипчук О.С.