Дата документу 08.11.2021 Справа № 323/428/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 323/428/21 Головуючий у 1 інстанції Гуцал О.П.
Провадження №22ц/807/2803/21                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 листопада 2021 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРФУД» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРФУД» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФОРФУД» про відшкодування майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що в період з 01 грудня 2016 року по 19 липня 2019 року вона працювала мийницею посуду у закладі харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ТОВ «ФОРФУД».
22 березня 2019 року з ОСОБА_1 на робочому місці стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого позивач отримала закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків. Даний нещасний випадок стався з вини керуючої закладу внаслідок порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання (холодильника) та наявності плями води на підлозі в приміщенні з-під холодильника. Вищевказані тілесні ушкодження спричинили їй фізичні та моральні страждання у вигляді болю та поганого самопочуття. Позивач втратила професійну працездатність правої руки у ступені 25%. З моменту отримання травми і по теперішній час позивач не працює, потребує лікування та проведення операції. 
Отже, ОСОБА_1 з вини відповідача втратила можливість працювати, отримала каліцтво, втратила працездатність правої руки на 25%, втратила щомісячний заробіток. За таких обставин, ОСОБА_1 , вважає, що з ТОВ «ФОРФУД» підлягає стягненню втрачений нею заробіток за період з березня 2019 року по лютий 2021 року, тобто 23 місяця, в загальному розмірі 93138,27 грн. (4049,49 грн. х 23). 
Крім того, отримавши травму на виробництві ОСОБА_1 була вимушена витрачати грошові збереження на лікування. Пізніше, ОСОБА_1 , вимушена була принизитися до того, що просила гроші в борг у сусідів, оскільки ніякової фінансової допомоги від відповідача не отримувала. При цьому, складання відповідачем Акту форми Н-1, в якому вина у нещасному випадку була покладена саме на ОСОБА_1 , також спричинило останній моральних страждань, позивач дуже переживала, втратила спокійний сон. Все це відбувалося під час лікування руки, яка дуже боліла. Необхідність встановлення об`єктивних причин настання нещасного випадку змусила позивача витрачати додаткові зусилля, що також негативно вплинуло на моральний стан ОСОБА_1 . Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 150000 грн.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд просила стягнути з ТОВ «ФОРФУД» на її користь майнову шкоду у вигляді втраченого заробітку у сумі 93138,27 грн. за період з березня 2019 року по лютий 2021 року, та 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «ФОРФУД» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень (закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням уламків) при виконанні нею трудових обов`язків, встановлено. Причиною нещасного випадку стало порушення вимог законодавства про охорону праці керуючою закладом ТОВ «ФОРФУД» ОСОБА_2 . Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок ушкодження здоров`я, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки з липня 2019 року по липень 2020 року ОСОБА_1 отримувала страхові виплати від Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. Будь-яких доказів щодо визначення ступеня втрати працездатності позивача в період часу з 01 серпня 2020 року і по теперішній час позивачем не надано, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної працездатності суд вважав недоведеними.
Не погоджуючись із рішенням в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 40000 грн., ТОВ «ФОРФУД» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року в частині стягнення з ТОВ «ФОРФУД» моральної шкоди в розмірі 40000 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «ФОРФУД» зазначають, що ОСОБА_3 не доведено позовних вимог до ТОВ «ФОРФУД» про відшкодування моральної шкоди, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України. 
Так, під час розгляду справи судом першої інстанції не було взято до уваги факт необхідності доказування саме обставин, що стосувались відшкодування моральної шкоди. Судом не було витребувано жодного документального підтвердження тих обставин, про які Позивачем було зазначено лише усно. Позивачем не надано жодного розрахунку розміру моральної шкоди та не назначено жодних міркувань, з яких виходила ОСОБА_1 , визначаючи розмір моральної шкоди. Також, судом не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 відмовилась від операції, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5455 відділення травматології, де знаходилася на лікуванні в стаціонарі з 22 березня 2019 року по 26 березня 2019 року із діагнозом: закритий перелом ДМЕ правої променевої кістки зі зміщенням фрагментів. Такою відмовою, на думку ТОВ «ФОРФУД», ОСОБА_1 значно погіршила стан свого здоров`я і повинна самостійно нести за це відповідальність.
Також ТОВ «ФОРФУД» в апеляційній скарзі посилаються на постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, якою передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ТОВ «ФОРФУД».
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 направила на адресу відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення якої позивач заперечує. ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо недоведеності її позовних вимог спростовуються позовною заявою та доданими до неї доказами. 
Посилання ТОВ «ФОРФУД» на те, що ОСОБА_1 відмовилась від операції, що значно погіршило стан здоров`я позивача, позивач вважає безпідставним, оскільки зробити необхідну операцію у 2019 році ОСОБА_1 , не змогла у зв`язку з відсутністю необхідної грошової суми на неї та відмовою відповідача надати матеріальну допомогу на проведення цієї операції.
ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції всебічно і в повному обсягу дослідив усі матеріали справи, надані позивачем і відповідачем документи та прийняв за таких обставин законне рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок ушкодження здоров`я, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «ФОРФУД» залишити без задоволення, а судове рішення Оріхівського районного суду Запорізької області
без змін.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Також, за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року оскаржується лише в частині стягнення з ТОВ «ФОРФУД» моральної шкоди у розмірі 40000 грн. Отже, рішення в частині незадоволених вимог ОСОБА_1 колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повному обсязі.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на посаді мийниці посуду у закладі харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ТОВ «ФОРФУД» в період часу з 01 грудня 2016 року по 19 липня 2019 року (а.с. 5).
Згідно з актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22 березня 2019 року о 06-59 годині в ТОВ «ФОРФУД» від 27 березня 2019 року (Форма Н-5), працівник закладу мийник посуду ОСОБА_1 22 березня 2019 року прийшла на роботу в 06 год. 58 хвилині, й одразу знайшла бригадира дільниці ОСОБА_4 на виробництві, коли бригадир дільниці ОСОБА_4 робила обхід виробничих приміщень. Швидко рухаючись по коридору, голосно вигукнула бригадиру дільниці ОСОБА_4 про медичну книжку. Бригадир дільниці ОСОБА_4 відправила її, щоб вона поклала медичну книжку на стіл у кабінеті та йшла на своє робоче місце. Коли мийниця посуду ОСОБА_1 поверталась, вона послизнулася на водяній плямі (калюжі), яка з`явилася внаслідок протікання з холодильника та впала на бік опершись на руку. Бригадир дільниці ОСОБА_4 допомогла їй піднятись, супроводила її до свого кабінету, після чого ОСОБА_4 зробила візуальний огляд пошкодженої руки та виявила незначну кровотечу на одному з пальців. Надала першу домедичну допомогу. Через декілька хвилин було зрозуміло, що мийник посуду ОСОБА_1 не відчуває руки та не може рухати нею. Рука швидко почала набрякати. Бригадир дільниці ОСОБА_4 прийняла рішення викликати швидку медичну допомогу, яка прибула о 07 год. 11 хв. Працівники швидкої медичної допомоги надали першу медичну допомогу ОСОБА_1 , наклали шину та зробили знеболювальну ін`єкцію (а.с. 11-15).
Згідно з актом № б/н про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок з мийником посуду ОСОБА_1 стався в робочий час, при виконанні потерпілою трудових обов`язків за режимом роботи підприємства. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці зазначено ОСОБА_1 , мийника ресторану ТОВ «ФОРФУД», яка порушила вимоги інструкції з охорони праці № 13 для мийниці, розділ 1: Загальні положення п. 1.4.1, якими встановлено, що мийниця зобов`язана дбати про особисту безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства (а.с. 17-21).
З листа ГУ Держпраці у Київській області вбачається, що відділом розглянуто скаргу ОСОБА_1 щодо незгоди зі змістом складених актів розслідування нещасного випадку, який стався 22 березня 2019 року з мийницею посуду у закладі громадського харчування «Пузата хата» ТОВ «ФОРФУД». ГУ Держпраці у Київській області направлено запит до ТОВ «ФОРФУД» з метою встановлення факту проведення розслідування нещасного випадку. Також, у листі повідомлено, що комісією був складений новий акт де основна причина – порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання (холодильника), та супутні, а саме – наявність плями води (калюжі) на підлозі в приміщенні з-під холодильника. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці – керуюча закладу ОСОБА_2 (а.с. 16).
В матеріалах справи міститься вищезазначений Акт б/н про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1), затвердженим директором ТОВ «ФОРФУД» ОСОБА_5 , встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 , є незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці – керуюча закладом ТОВ «ФОРФУД» ОСОБА_2 , яка порушила вимоги п.5.4.1 НАОП 55.0-1.02-96 «Правила охорони праці для підприємств громадського харчування»: «Всі приміщення повинні утримуватися в чистоті» (а.с. 6-10).
Довідкою медико-соціальної експертної комісії «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії АБ № 0035563 від 16 липня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % з 16 липня 2019 року, з датою переогляду 01 серпня 2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: амбулаторне стаціонарне лікування у травматолога, в тому числі оперативне (а.с. 23).
Згідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5455 відділення травматології, ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні в стаціонарі з 22 березня 2019 року по 26 березня 2019 року із діагнозом: закритий перелом ДМЕ правої променевої кістки зі зміщенням фрагментів. У виписці вказано, що ОСОБА_1 від операції відмовилася (а.с. 22).
З копії листків непрацездатності ОСОБА_1 та відомостей з розподілу виплат встановлено, що в період з 22 березня 2019 року по 16 липня 2019 року включно ОСОБА_1 знаходилася на лікарняному (а.с. 46-54).
Консультативним висновком завідуючої відділенням травматології від 09 квітня 2019 року, ОСОБА_1 рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку, нагляд у травматолога, гіпсова іммобілізація на протязі 6 тижнів з моменту травми (а.с. 24).
19 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади мийниці посуду в ТОВ «ФОРФУД» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України (а.с. 5, 55, 56).
У виписці із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 05 січня 2021 року зазначено, що внаслідок отриманої травми в березні 2019 року ОСОБА_1 рекомендовано оперативне лікування (а.с. 25).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши, що нещасний випадок, унаслідок якого позивачу завдано моральних страждань, стався з вини ТОВ «ФОРФУД», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, суд першої інстанції правильного застосував до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок ушкодження здоров`я, і стягнення моральної шкоди з роботодавця - ТОВ «ФОРФУД».
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала, характеру ушкодження здоров`я, поведінкою відповідача, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн. і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілої.
Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 грудня2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивач спричинення їй моральної шкоди є безпідставними, оскільки спричинення навіть фізичного болю, очевидно свідчить про моральні страждання потерпілої особи. При цьому, оскільки компенсація моральної шкоди відбувається на емоційному рівні людської свідомості, то розмір такої компенсації повинен бути достатнім, щоб викликати у потерпілого, або дозволити йому отримати у майбутньому позитивні емоції такої глибини і сили, які здатні у повному обсязі компенсувати, врівноважити ті негативні відчуття і переживання, в яких полягає моральна шкода, в межах її доведеності перед судом. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)
За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також встановлених судом обставин справи, місцевим судом зроблено висновок, що вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 40000 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРФУД» - залишити без задоволення.
Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 08 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: