ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«04» жовтня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/2668/19
провадження № 22ц/818/4568/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Пилипчук Н. П., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Яковенко В. С.,
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Харківська міська рада,
треті особи – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року в складі судді Музиченко В.О.
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про зобов`язання визнати наймачем квартири.

Позовна заява мотивована тим, що згідно ордеру № 4249 від 04 червня 1984 року він вселився до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як син наймача ОСОБА_6 , а також до вказаної квартири вселилися інші члени сім`ї наймача – ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2013 року у справі № 641/6533/13-ц ОСОБА_9 (до зміни прізвища ОСОБА_1 ) визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначив, що із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 07 листопада 2018 року вбачається, що на цей час зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилався на те, що він звернувся до Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради із заявою про визнання його наймачем спірного житлового приміщення, однак йому було відмовлено у визнанні наймачем з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді та ухваленні Комінтернівським районним судом м. Харкова судового рішення по цивільної справи № 641/1733/17, яким позбавлено права користування ОСОБА_9 спірною квартирою.

Вважав, що оскільки наймач спірної квартири ОСОБА_6 померла, він набув права вимагати визнання його наймачем спірної квартири. 

Просив зобов`язати Харківську міську раду визнати його наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року, в якому ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 травня 2021 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, визнано ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення – квартири АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати. ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що постановою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у справі № 641/1733/17 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – відмовлено. Вказала, що відповідного звернення до виконавчих органів Харківської міської ради від мешканців квартири АДРЕСА_2 з приводу зміни договору найму не надходило.

27 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, доказів незаконності судового рішення не надано. Вказав, що він з 1984 року по день смерті матері ОСОБА_6 проживав в спірній квартирі. Разом з матір`ю вони складали одну сім`ю, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Після смерті матері він продовжував проживати в спірній квартирі, сплачувати комунальні платежі та утримувати спірну квартиру. Зазначив, що факт його проживання та користування підтверджується робочими проектами на лічильники води, актами перевірки, свідоцтвами про повірку з 2008 року. В спірну квартиру його вселено зі згоди основного наймача. Відповідач ОСОБА_5 фактично не мешкає в спірній квартирі з 1993 року, не претендує на житлову площу, що підтверджується його заявою про визнання позову. З цим питанням він неодноразово звертався до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради двічі, 18 вересня 2017 року та 20 серпня 2018 року, однак, йому відмовляли в усній формі та повертали документи без наведення підстав такого повернення. Вважав, що така поведінка Харківської міської ради є знущанням над ним. Він має законні підстави для визнання його наймачем.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 03 серпня 2021 року та 05 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли повідомлення про вручення поштового відправлення, в яких зазначено, що ОСОБА_5 за місцем реєстрації відсутній, про що складено довідку про причини повернення/досилання. Оскільки судові повістки надіслано на останні дві відомі адреси третьої особи, вони вважаються доставленими. 04 жовтня 2021 року від представниці ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та позивача. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач вселився та проживає в спірній квартирі як син померлого наймача, тому відповідно до положень статті 106 ЖК УРСР вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів, бюро з обміну житлової площі ОСОБА_6 виданий ордер № 4249 від 04 червня 1984 року на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Квартира видана на сім`ю з 6 чоловік: ОСОБА_6 - основний, ОСОБА_1 – син, ОСОБА_10 – син, ОСОБА_1 – доска, ОСОБА_7 – дочка, ОСОБА_8 – син (а.с.5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 (а.с.6).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 (а.с.9).

Як вбачається з листа Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради № Г-3-33585/0/1-18-4585/0/232-18 від 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що визнати його наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 з урахуванням рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у справі № 641/1733/17 не має законних підстав та знято з контролю (а.с.10-12).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у справі № 641/1733/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу Харківської міської ради у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – відмовлено (а.с.179-181). 

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2013 року у справі № 641/6533/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено, визнано ОСОБА_9 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07 листопада 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що зареєстрованими у спірній квартирі є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.14).
ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі, про що написав відповідну заяву (а.с.193).

Згідно з частиною першою статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). 

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). 
Відповідно до статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, а також у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/8114/15-ц (провадження № 61-31069св18). 

Як вбачається з матеріалів справи наймач спірної квартири ОСОБА_6 померла. Після її смерті в квартирі залишився проживати її син ОСОБА_1 , проживає в ній з 1984 року та зареєстрований в ній з 10 лютого 1992 року.

ОСОБА_1 звертався до Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради із заявою про визнання його наймачем спірного житлового приміщення, однак йому відмовлено у визнанні наймачем.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру на законних підставах як член сім`ї наймача ще з 04 червня 1984 року, та продовжує проживати в ній, сплачує комунальні послуги, у судовому порядку не визнавався таким, що втратив право користування квартирою, тому наявні правові підстави для задоволення позову про визнання його наймачем вказаної квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, якою скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у справі № 641/1733/17 та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – відмовлено та відсутність звернення до виконавчих органів Харківської міської ради від мешканців квартири АДРЕСА_2 з приводу зміни договору найму є недоречними, оскільки ОСОБА_5 в спірній квартирі як вбачається з матеріалів справи навіть не зареєстрований, а звернення ОСОБА_1 до Харківської міської ради мали місце аж двічі, на які ОСОБА_1 отримав відмову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 Н. П. Пилипчук

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.