Єдиний унікальний номер 243/4350/16-ц 
Номер провадження 22-ц/804/2219/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року                                                                                 м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/4350/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, зміну черговості спадкування, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року (суддя Мінаєв І.М., повний текст рішення складений 24 червня 2021 року),

в с т а н о в и в :

30 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та зміну черговості спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно. Заповіту ОСОБА_4 не залишив, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою спадкодавця. Позивачка та ОСОБА_4 мешкали однією сім`єю з жовтня 1995 року до дня його смерті. В інших шлюбах вони не перебували та з жовтня 1995 року по жовтень 2005 року мешкали разом в квартирі, що належала ОСОБА_4 , та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2005 року вони здійснили обмін цієї квартири на чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкали до смерті ОСОБА_4 . В період сумісного проживання вели спільне господарство, опікувалися один одним та підтримували сімейні стосунки, мали спільний бюджет, який складався з їхніх заробітних плат, а пізніше із пенсій. За час спільного життя вони придбали майно, а саме: 1) приміщення управління ст. Слов`янськ, загальною площею 186,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; 2) гараж № НОМЕР_1 загальною площею 101,4 кв.м, розташований у АДРЕСА_4 ; 3) автомобіль Dacia Solenza, державний номер НОМЕР_2 ; 4) автомобіль Chevrolet Niva 21230L, державний номер НОМЕР_3 ; 5) причіп легковий марки ЛЕВ модель 183121, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 6) причіп легковий жилий марки Hobby модель 440, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Зазначене майно було придбане у період їх спільного проживання, є їх спільною сумісною власністю, у відповідності до статті 74 СК України, тобто їх частки з ОСОБА_4 у праві власності на зазначене майно є рівними. Вона як особа, що мешкала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років, є спадкоємцем четвертої черги. Однак, є спадкоємець другої черги - ОСОБА_3 , тому вона не має права на спадкування. Водночас, ОСОБА_4 у липні 2008 року зазнав оперативного втручання з видалення жовчного міхура, а у вересні 2008 року у нього була видалена ліва нирка, після чого йому було призначено променеву терапію. В листопаді 2008 року ОСОБА_4 було встановлено другу групу інвалідності, а у 2009 році він зазнав оперативного втручання щодо післяопераційної грижі. Окрім того, він страждав на остеохондроз поперекового відділу хребта, гіпертонічну хворобу, хворобу серця. Таким чином у зв`язку зі станом його здоров`я він потребував допомоги, яку вона йому надавала, адже вони мешкали однією сім`єю. Починаючи з 2013 року стан здоров`я ОСОБА_4 різко погіршився, та він не міг обходитися без сторонньої допомоги, яку вона йому надавала. Просила суд встановити факт сумісного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю з жовтня 1995 року до дня його смерті, визнати перелічене нею майно спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частку в зазначеному майні, а також змінити черговість спадкування, визнавши за нею право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2017 року зупинено провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Слов`янську про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження (а.с.44 т.1).
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року провадження у справі поновлено (а.с.81 т.1).
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника відповідачки ОСОБА_3   - ОСОБА_5 (а.с.163 т.1).
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2021 року клопотання позивачки ОСОБА_1 про заміну відповідача задоволено, замінено неналежного відповідача належним відповідачем ОСОБА_2 (а.с.172 т.1).
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, зміну черговості спадкування, визнання права власності. 
Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ІНФОРМАЦІЯ_2 по день смерті ОСОБА_4 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступне майно: - гараж № НОМЕР_1 загальною площею 101,4 кв.м, розташований у АДРЕСА_4 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2012 року, виданого Слов`янською міською радою; - автомобіль марки Dacia модель Solenza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_6 ; - автомобіль марки Chevrolet модель Niva 21230L, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 ; - причіп легковий-В марки ЛЕВ модель 183121, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_10 ; - причіп житловий марки Hobby модель 440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1983 року випуску, номер кузову НОМЕР_11 . 
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_12 , право власності на: - 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 загальною площею 101,4 кв.м, розташованого у АДРЕСА_4 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2012, виданого Слов`янською міською радою; - 1/2 частку автомобіля марки Dacia модель Solenza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_6 ; - 1/2 частку автомобіля марки Chevrolet модель Niva 21230L, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 ; - 1/2 частку причепу легкового-В марки ЛЕВ модель 183121, реєстраційний номер НОМЕР_9 , 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_10 ; - 1/2 частку причепу житлового марки Hobby модель 440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1983 року випуску, номер кузову НОМЕР_11 . 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,21 грн.
З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину приміщення управління ст. Слов`янськ розташованого за адресою АДРЕСА_3 , та ухвалити нове про задоволення в цій частині позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що факт сумісного придбання зазначеного приміщення за спільні кошти підтверджується доказами, а саме: згідно довідок про доходи вони з ОСОБА_4 мали можливість відкладати частину коштів; згідно договору купівлі-продажу від 28 грудня 2001 року вартість спільного приміщення становила 2986 грн.; згідно показань свідків вони з ОСОБА_4 мешкали однією сім`єю з 1995 року, мали спільний бюджет, який складався з їхніх заробітних плат.
Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника і відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.
В апеляційній скарзі позивачка оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину приміщення управління ст. Слов`янськ розташованого за адресою АДРЕСА_3 .
Рішення суду в частині в задоволених позовних вимог позивачкою не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 12 січня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 84 (а.с.7 т.1).
Відповідно до договору міни від 14 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бочко В.А., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обміняли належну їм квартиру АДРЕСА_5 на квартиру АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_4 . Право власності ОСОБА_4 зареєстроване в КП «БТІ» 17 жовтня 2005 року за № 18286 в книзі 28 (а.с.8-9 т.1).
Згідно договору купівлі-продажу від 28 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., ЗАТ «Трест Донбастрансбуд» продало, а ОСОБА_4 купив приміщення управління ст. Слов`янськ, що знаходиться в АДРЕСА_3 . На цій земельній ділянці знаходиться приміщення управління ст. Слов`янськ площею 186,4 кв.м. (а.с.10 т.1).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2012 року, виданого Слов`янською міською радою, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить гараж, загальною площею 101,4 кв.м, процент зношеності 20, що розташований за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради (а.с.11 т.1). Право власності на гараж зареєстроване в КП «БТІ» за № 1404 в книзі 8 (а.с.11зв. т.1).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, право власності на причіп житловий Hobby 440, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстроване за ОСОБА_4 14 квітня 2010 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_14 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що право власності на Chevrolet Niva 21230L, реєстраційний номер НОМЕР_7 , зареєстроване за ОСОБА_4 14 жовтня 2010 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 , виданого Центром ДАІ 1417, право власності на причіп легковий-В ЛЕВ, реєстраційний номер НОМЕР_9 , зареєстроване за ОСОБА_4 06 грудня 2013 року. Як вбачається зі свідоцтва про право власності НОМЕР_16 , право власності на Dacia Solenza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.12, 12зв. т.1).
Відповідно до акту № 9 від 01 березня 2016 року, складеного головою ОСББ «Ентузіаст» Сдобіною Н.О., ОСОБА_1 фактично мешкала з жовтня 2005 року по 01 січня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з ОСОБА_4 однією сім`єю в цивільному шлюбі. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут. Після смерті ОСОБА_4 01 січня 2016 року ОСОБА_1 здійснила його поховання та організувала проведення поминальних обідів. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , несе витрати з утримання цього нерухомого майна. Відомості, викладені в акті, підтверджені підписами сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.13 т.1). Аналогічні за змістом відомості викладені в акті б/н від 11 березня 2016 року, складеному керівником комітету мікрорайону «Залізничний-2» Толстиньовою З.К. (а.с.14 т.1).
Згідно з актом б/н від 11 березня 2016 року, складеним керівником комітету мікрорайону «Залізничний-2» Толстиньовою З.К., засвідченому підписами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 фактично мешкала з жовтня 1995 року по жовтень 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_4 , однією сім`єю в цивільному шлюбі. В жовтні 2005 після обміну квартири вони переїхали за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15 т.1).
Згідно з довідкою МСЕК серії ДОН-07 № 021148 від 10 листопада 2008 року ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи за загальним захворюванням. В графі «висновок про умови та характер праці» зазначено що протипоказана праця з додатковим навантаженням (а.с.16 т.1).
Згідно з виписки з історії хвороби № 1133 Дорожньої клінічної лікарні на станції Донецьк ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 30 березня 2009 року по 17 квітня 2009 року, клінічний діагноз - невправима післяопераційна вентральна грижа (а.с.17 т.1).
Відповідно до відомостей, що містяться у виписному епікризі з історії хвороби № 3085/1088, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 08 вересня 2008 року по 19 вересня 2008 року, клінічний діагноз - гіпернефрома лівої нирки, 2 клінічна група (а.с.18, т.1).
ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 04 серпня 2008 року по 15 серпня 2008 року з клінічним діагнозом - новоутворення лівої нирки, супутній діагноз - гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертинзивне серце, хронічний пієлонефрит (а.с.19, 20 т.1).
13 жовтня 2008 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 13 жовтня 2008 року, направлений на консультацію онколога (а.с.22 т.1). Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 79073 Комунального клінічного лікувально-профілактичного закладу Донецький обласний протипухлинний центр ОСОБА_4 перебував на лікуванні в радіологічному відділенні № 3 щодо гіпернефроми у період з 15 жовтня 2008 року по 14 листопада 2008 року, у відділенні хворому проведений післяопераційний курс променевої терапії на ложі лівої нирки, виписаний під нагляд лікаря за місцем мешкання (а.с.21 т.1).
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2021 року, встановлено факт, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внесено зміни до актового запису про народження № 1049 від 28 грудня 1994 року, зазначено батьком дитини ОСОБА_4 (а.с.72-79 т.1).
За відомостями приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., наданими на виконання ухвали суду, спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 за заповітом прийняв ОСОБА_5 (а.с.84 т.1). Аналогічні за змістом відомості містяться у спадковій справі № 11/2020, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 (а.с.85-159 т.1).
За відомостями приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області, наданими на виконання ухвали суду, відомості щодо заповітів та укладених від імені ОСОБА_4 спадкових договорів відсутні. Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 не видавалися (а.с.192 т.1).
З матеріалів спадкової справи № 29/2016, заведеної приватним нотаріусом Соловар В.І., до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що 05 травня 2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулася сестра спадкодавця ОСОБА_3 , 25 травня 2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулася донька спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_1 29 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою, в якій виклала прохання відкласти видачу свідоцтва про право на спадщину до розгляду цивільної справи за її позовом про встановлення факту батьківства. 13 липня 2016 року нотаріусу судом надіслано ухвалу про забезпечення позову у справі № 243/5175/16-ц, якою зобов`язано нотаріуса відкласти видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , до розгляду цивільної справи (а.с.193-214 т.1).
Згідно довідки № 25 від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 дійсно працювала у КП «Редакція газети «Вісті» в 2000-2001 за основним місцем роботи. З січня 2000 року по грудень 2001 року включно нараховано 11738,98 грн. (а.с.223 т.1).
З довідок Пенсійного фонду України про відомості, що накопичені в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за звітами страхувальників, ОСОБА_4 отримував дохід у господарчій службі Донецької залізниці, у 1999 році його дохід склав 10662,86 грн., у 2000 році (до 07 вересня 2000 року) - 8888,39 грн., у 2001 (01 лютого 2001 року) - 276,07 грн.; у дистанції електропостачання у 1998 році (з 01 січня 1998 року по 06 листопада 1998 року) у розмірі 5022,48 грн., у 2000 році (з 07 вересня 2000 року по 31 грудня 2000 року) у розмірі 4856,15 грн., у 2001 році - 14395,88 грн., у 2002 році - 20789,81 грн., у 2003 році - 24654,64 грн., у 2004 році - 29411,13 грн., у 2005 році - 41557,25 грн.; у університеті залізничного транспорту у 2000 році (15-16 червня 2000 року) - 84,73 грн.; технікумі залізничного транспорту у 2005 році (червень 2005 року) - 381,68 грн. (а.с.223зв., 224 т.1).
В газеті «Вісті» міститься публікація, в якій вказано про висловлення глибокого співчуття колективом та ветеранами редакції газети «Вісті» ветерану редакції ОСОБА_13 з приводу передчасної смерті її чоловіка ОСОБА_4 (а.с.225 т.1).
Згідно договору-замовлення № 1013 ОСОБА_1 замовила лоджію в кількості 4 штук за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 8934 грн. (а.с.226 т.1).
11 жовтня 2011 року в ТОВ «Нові вікна» було замовлено вікна в кількості 4 штуки вартістю 10869,00 грн. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.227 т.1).
Згідно договору № 4 від 27 лютого 2006 року ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_14 кухонний гарнітур, який мав бути встановлений 31 березня 2006 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.228-231 т.1).
19 квітня 2005 ОСОБА_4 замовив в СПД ОСОБА_15 вікна у кількості 4 штуки, вартістю 9064,69 грн. (а.с.232-235 т.1).
Згідно розписок від 09 лютого 2007 року та 04 квітня 2007 року ОСОБА_16 прийняв від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8000 грн. та 4000 грн. на будівництво гаражів по АДРЕСА_4 (а.с.236 т.1).
05 серпня 2006 року придбано кондиціонер Н07228 вартістю 1528 грн., 05 березня 2009 року - кухонний комбайн вартістю 671,00 грн., 27 червня 2002 року - пральну машину, 19 липня 2008 року - пилосос вартістю 259,00 грн., 08 квітня 2006 року - тостер вартістю 149,10 грн., 26 вересня 2008 року - телевізор вартістю 2609,00 грн., 03 серпня 2006 року - СВЧ піч, 26 липня 2007 року - програвач DVD, 24 грудня 2014 року - холодильник, вартістю 7399,90 грн. (а.с.237-242 т.1).
19 березня 2004 року ОСОБА_4 внесено платіж за автомобіль (кузов НОМЕР_17 ) у сумі 43890,00 грн. (а.с.243 т.1).
Позивачкою надані товарні чеки від 14 липня 2005 року, 15 липня 2005 року, 10 липня 2005 року, 13 липня 2005 року, 18 липня 2005 року, 10 липня 2005 року, 06 травня 2005 року, 02 серпня 2005 року, 06 травня 2005 року, 03 травня 2005 року, 12 вересня 2005 року, 24 серпня 2005 року, 04 травня 2005 року, 25 серпня 2005 року, 26 квітня 2005 року, 29 квітня 2005 року, 30 травня 2005 року, 24 липня 2005 року, 22 липня 2005 року, 19 липня 2005 року, 19 липня 2005 року, 17 серпня 2005 року, 09 грудня 2005 року, 12 лютого 2002 року, 17 серпня 2005 року, 28 липня 2005 року, 13 жовтня 2005 року, 12 липня 2005 року, 01 вересня 2005 року, 07 листопада 2005 року, 26 квітня 2005 року, 27 квітня 2005 року, 02 серпня 2005 року, 01 вересня 2005 року, 07 листопада 2005 року, 12 жовтня 2005 року про придбання будівельних матеріалів та будівельного інвентарю (а.с.244-250 т.1, 1-8 т.2).
З фотографій, наданих позивачкою, вбачається зображення позивачки та ОСОБА_4 на весіллі, до фото міститься пояснювальний напис: « ОСОБА_17 на весіллі моєї доньки ОСОБА_18 », фотографії з зображенням ОСОБА_4 та позивачки вдома, на відпочинку (а.с.9-15 т.2).
Згідно трудової угоди № 22 від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 зобов`язалася написати статті та інтерв`ю, а редакція газети «Вісті» - здійснити оплату виконаних робіт в сумі 3000 грн. Відповідно до трудових угод № 23 від 01.11.2012, № 24 від 03.12.2012, № 26 від 02.01.2013, № 30 від 01.02.2013, № 32 від 01.03.2013, № 34 від 01.04.2013, № 38 від 03.06.2013, № 40 від 01.07.2013, передбачені аналогічні умови з оплатою праці в сумі 2450,00 грн. щомісячно. З тексту трудової угоди № 36 від 03.05.2013 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 03.05.2013 по 31.05.2013 зобов`язалася написати статті, інтерв`ю, а редакція газети «Вісті» зобов`язалася здійснити оплату виконаних робіт в сумі 3400 грн. Роботи за вказаними трудовими угодами були виконані, що підтверджується відповідними актами прийому-здачі виконаних робіт (а.с.24-44 т.2).
З довідок Пенсійного фонду України про відомості, що накопичені в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за звітами страхувальників, ОСОБА_1 отримувала дохід у комунальному підприємстві «Редакція газети «Вісті» у 1998 - 4110,73 грн., у 1999 - 3820,16 грн., у 2000 - 5307,32 грн., у 2001 - 5861,81 грн., у 2002 - 5989,19 грн., у 2003 - 7233,20 грн., у 2004 (з 01.07.2004) - 4672 грн., у 2004 (з 01.01.2004 по 30.06.2004) - 4095,37 грн., у 2006 - 10334,11 грн. (а.с.45, 47 т.2).
Згідно довідки УПФУ в м.Слов`янську від 30 листопада 2007 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі пенсійного забезпечення і отримує пенсію за віком (по Закону України «Про журналістів») з 03 жовтня 2007 року довічно у сумі 1449,43 грн. (а.с.46 т.2).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту надання нею матеріальної допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу згідно, оскільки згідно медичних документів ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у 2008 та 2009 роках та у 2008 отримав статус особи з інвалідністю ІІ групи, однак будь-яких відомостей про необхідність стороннього догляду ці документи не містять, та помер він через майже 8 років після перенесених оперативних втручань. Показання свідків є суперечливими та не є належними доказами для встановлення безпорадного стану ОСОБА_4 , оскільки будь-якими медичними доказами не підтверджені. Положення КпШС не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у справі № 235/5221/18 від 01 березня 2021 року. За договором купівлі-продажу від 28 грудня 2001 року приміщення управління ст.Слов`янськ площею 186,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , було придбане ОСОБА_4 28 грудня 2001 року, а 29 грудня 2001 року ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на зазначене приміщення в КП «БТІ». Доказів на підтвердження придбання зазначеного майна за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позивачкою не надано, джерело походження коштів на придбання цього майна позивачкою не доведено.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.
Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, позивачка просила встановити факт проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання майна спільною сумісною власністю, зміну черговості спадкування, визнання права власності на 1\2 частку, придбаного за в зазначений період, в тому числі приміщення управління ст.Слов`янськ площею 186,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке було придбане 28 грудня 2001 року
За змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Вказана норма права кореспондується із положеннями статті 58 Конституції України.
Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого частиною першою статті 58 Конституції України та статтею 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше, дія вказаних нормативних актів не поширюється.
Таким чином, до сімейних правовідносин, які існували до набрання чинності Сімейним Кодексом України, тобто до 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Ураховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року є обґрунтованим.
Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання права власності на 1\2 частку спірного майна, ОСОБА_1 посилалась на положення статті 74 СК України та вказувала, що приміщення управління ст.Слов`янськ за адресою: АДРЕСА_3 було придбано за спільні кошти її та ОСОБА_4 .
Для вирішення майнового спору між чоловіком та жінкою, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., ЗАТ «Трест Донбастрансбуд» продало, а ОСОБА_4 купив приміщення управління ст. Слов`янськ, що знаходиться в АДРЕСА_3 , площею 186,4 кв.м. (а.с.10 т.1).
Нормами чинного на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю було тільки майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 22 КпШС України).
За загальним правилом встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необхідним для застосування правових наслідків, які притаманні і для подружжя, що перебуває у зареєстрованому шлюбі, виникнення прав та обов`язків подружжя, зокрема, щодо поділу майна.
Спірне майно, а саме приміщення управління ст. Слов`янськ, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, придбано у 2001 році, тобто до набрання чинності СК України (2004 року), таким чином, положення статті 74 СК України не підлягають застосуванню.
Факт проживання разом не має юридичного значення як підстава для визнання набутого в 2001 році приміщення спільним сумісним майном подружжя. Крім того, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно набуто сторонами за їхні спільні кошти або спільною працею.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи позивачки та її представника про неврахування судом того, що майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом їх спільної сумісної власності у випадку придбання внаслідок спільної праці, відхиляються з огляду на те, що застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 17 Закону України «Про власність» та визнання за позивачкою 1\2 частки права власності на спірне майно без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, є неможливим. Позивачкою не доведено факту придбання спірного майна внаслідок спільної праці, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Загалом доводи апеляційної скарги позивачки висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог не спростовують та обмежуються констатацією факту набуття майна під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а отже належність цього майна до спільної сумісної власності, без доведення усіх складових, необхідних для надання йому правового статусу спільної сумісної власності.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містять.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на 1\2 частку приміщення управління ст.Слов`янськ відповідають обставинам справи, рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині без змін, в решті частині рішення суду не оскаржувалось.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.

Судді                                                                          І.В. Кішкіна

                                                                                      А.В. Гапонов

                                                                                     О.В. Халаджи