ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1226/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 22-ц/817/769/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Хома М. В., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
                                       учасників справи : позивача ОСОБА_1 
його представника — адвоката Маркушевського Б.Ф.
представника ПП “Євробуд” - адвоката Мацея М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 606/1226/19 за апеляційними скаргами приватного підприємства «Євробуд» та ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 травня 2021 року, ухваленого суддею Ромазан Л.С., повний текст рішення складено 28 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Євробуд» про відшкодування доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця,-
                                       В С Т А Н О В И В:        
       У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Євробуд» про відшкодування доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця. 
       Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 жовтня 2014 року в с.Зелена Бучацького району Тернопільської області, йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно до вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2015 року винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний ОСОБА_2 - працівник приватного підприємства «Євробуд», який, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «Одісей 3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху України, у зв`язку із чим його було визнано винним у вчиненні злочину, ч.І ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний фургон приватному підприємству «Євробуд» для вантажних перевезень, а власником причепа «Одісей 3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , є відповідач - приватне підприємство «Євробуд». Цивільна відповідальність ОСОБА_3 , як власника автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та цивільна відповідальність приватного підприємства «Євробуд», як власника причепа «Одісей 3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця». Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав каліцтво, втратив працездатність. В період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року позивач був непрацездатним, йому була встановлена III група інвалідності. Отже, його каліцтво і пов`язана із ним втрата працездатності тривали протягом 53-х місяців. До каліцтва позивач, як фізична особа-підприємець, здійснював підприємницьку діяльність, та у 2014 році отримав дохід у розмірі 59400 гривень 00 копійок, його середньомісячний дохід за вказаний період склав 5940 гривень 00 копійок. Оскільки внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності позивач протягом 53-х місяців був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, заподіяна каліцтвом шкода склала 314820 гривень 00 копійок. Посилаючись на положення ч.1 сіт.1172, ч.2 ст. 1187, ч.1 ст. 1194, 1195, 1198 ЦК України, позивач просив суд стягнути на його користь із відповідача - приватного підприємства «Євробуд» - дохід, що був втрачений ним внаслідок каліцтва за період з 01.01.2015 року по 01.05.2019 року у розмірі 314820 гривень 00 копійок.
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 травня 2021 року позов задоволено частково.
       Стягнуто із ПП «Євробуд» в користь ОСОБА_1 , 270531.35 грн. доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця.
       Стягнуто із ПП «Євробуд» в користь держави 2705.31 грн. судового збору. 
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від ПП «Євробуд» поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
       У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.
       Зокрема вказує, що задовольняючи частково позов суд першої інстанції безпідставно у рішенні зазначає, що на момент ДТП на підставі наказів № 14-к від 01 вересня 2014 року та № 02-к від 21 травня 2015 року ОСОБА_2 був працівником підприємства «ЄВРОБУД», оскільки вважає, що таке переконання суду зроблено на припущеннях, без перевірки і огляду в судовому засіданні оригіналів даних документів.
       Вважає, що оскільки позивач при зверненні в суд у позовній заяві не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, відтак суд повинен був залишити позовну заяву без руху, оскільки така оформлена була неналежним чином. 
       Апелянт вказує, що ним було заявлено клопотання у відзиві та неодноразово у судових засіданнях про витребування і долучений до матеріалів справи оригіналів всіх поданих позивачем копій документів, що долучені до позову, оскільки ставили під сумнів відповідність копій оригіналу та недостовірність таких.
       Відтак вважає, що позивач не підтвердив жодним належним та допустимим доказом факт перебування ОСОБА_2 на роботі водієм приватного підприємства «ЄВРОБУД», та вважає, що суд ухвалив рішення на припущеннях.
       Окрім того на думку апелянта не заслуговують на увагу доводи суду, що ОСОБА_2 вчинив ДТП в межах робочого часу, оскільки стверджує що суд в даній справі цієї обставини не перевірив та не обгрунтував належним чином відхилення належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вчинення злочину (ДТП) поза межами трудового часу документів, які подані були суду і на які він сам покликається, однак відхиляє необгрунтовано.
       Вважає, що у суді не було доведено, що водій ОСОБА_2 скоїв ДТП під час виконання трудових обов`язків, вказує що ДТП мала місце о 08 год. 15 хв, а документи, що долучені до матеріалів справи - правила внутрішнього трудового розпорядку - робочий день останнього починався о 09:00 год. закінчувався в 18:00 год. Зазначає, що саме такі висновки, щодо застосування положень статті 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (№ 6-229цс14). 
       Крім того апелянт вказує, що суд незаконно не залучив ОСОБА_2 в якості третьої особи до розгляду даної справи, оскільки ним вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та у випадку залишення рішення в силі та виплаті відшкодування ними буде пред`явлено регресний позов до ОСОБА_2 .
       Таким чином, вважає, що суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. 
       Також вважає, що аналогічно стосується вирішення питання про обов`язки ПрАТ «Скарбниця», у якій була застрахована відповідальність транспортних засобів підприємства зазначивши у рішенні, оскільки позивач матиме в майбутньому право звернутися з вимогою виплати коштів в сумі 44 288. грн., окрім того вказує, що остання здійснила відшкодування в сумі 55 711,35 грн., і судом досліджувалось страхові поліси, однак дана їм невірна оцінка.
       На думку апелянта, суд безпідставно не залучив страхову компанію в якості третьої особи, що є прямим процесуальним обов`язком і обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
       Також вважає, що судом не надана оцінка доводам відповідача з приводу недоведення позивачем належними доказами неможливості виконувати після ДТП та по даний час роботу водієм, про що було зазначено у всіх процесуальних документах та судових засіданнях та з даного приводу не надано відповіді експертизою, яка проводилась за клопотанням позивача, висновок № 84 від 02.12.2020 року, якою встановлено втрату загальної працездатності позивачу на 50%, професійної на 60%.
       Апелянт стверджує, що на третє питання експертами не була надана відповідь щодо можливості особи з інвалідністю працювати водієм автотранспортних засобів, оскільки це не належить до компетенції судово-медичної експертизи. Вважає, що дане питання повинен був в першу чергу довести позивач, оскільки це питання є одним з головних з того, що намагався довести позивач, який стверджував на припущеннях, що саме являючись інвалідом 3-ї групи з 2014 року по даний час не працює водієм, хоча на судові засідання приїжджав на власному автомобілі безпосередньо керуючи таким, що свідчить про відсутність обставин які б свідчили про заборону йому протягом цього строку заробляти кошти працюючи водієм. 
       Окрім того, апелянт вказує, що судом безпідставно не задоволено клопотання від 18 січня 2021 року про призначення у справі повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, а тому на цю ухвалу він подає заперечення в апеляційний суд і заявляє клопотання у апеляційній інстанції. 
       Зокрема вказує, що висновок експерта є необґрунтованим, викликає сумніви та суперечить іншим матеріалам справи. Зокрема, при проведенні експертизи не враховано лист Теребовлянської МСЕК від 8 травня 2019 року про надання інформації адвокату Маркушевському Б.Ф. щодо встановлення позивачу інвалідності та встановлення ступеня професійної працездатності, тієї обставини, що для встановлення ступеня втрати професійної працездатності необхідно досліджувати акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, направлення робочого органу виконавчої дирекції Фонду ССНВВ, суду чи прокуратури, не надано відповіді на запитання щодо можливості особи з інвалідністю працювати водієм автотранспортних засобів, а також досліджено експертом окремі документи, які, на його думку, не повинні були досліджуватись.
       Також стверджує що відповідач клопотав про проведення експертизи у Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, адреса : 04112, Київська область, вулиця Дорогожицька, будинок 9.
       Стверджує, що у незаконній та необґрунтованій ухвалі від 03 березня 2021 року про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання суд зазначав, що не вважає порушенням експертом таких вимог, як прийняття до уваги копії довідки до акту огляду МСЕК від 17 лютого 2015 року, оскільки її оригінал може бути оглянуто та досліджено у судовому засіданні за відповідним клопотанням сторони. Однак. даної довідки суд не оглянув та не дослідив в судовому засіданні, і у рішенні суду з даного приводу не надав жодної мотивації. 
        Вважає, що судом допущено неповноту судового розгляду та необгрунтовано відхилено усі клопотання відповідача, адже залишились недослідженими обставини з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.
       Крім того, апелянт вказує, що ухвалою від 03 березня 2021 року суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої цивільної справи № 606/1291/19, яка перебуває у провадженні цього суду, адже інша справа стосується спору між тими ж сторонами про відшкодування майнової шкоди та за заподіяння шкоди здоров`ю і предметом розгляду та дослідження в обидвох справах був та залишається страховий поліс і розмір здійсненого відшкодування про який зазначено судом в оскаржуваному рішенні.
       Також вказує, що для спростування факту неможливості працювати водієм, який позивачем не доведено не досліджувалось, жодного документу, який би підтверджував факт неможливості виконання ним роботи водія позивачем з 2015 року і по даний час не надано.
       Довідкою до акта огляду МСЕК від 17.02.2015 року № 0343413 невідповідності працівника (в даному випадку позивача) займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я не встановлено, а навпаки зазначено стосовно умов та характеру праці — де праця з обмеженням ходьби, що присутнє у роботі водія.
       Вказує, що судом лише одним реченням у рішенні здійснено покликання на довідку МСЕК про встановлення ОСОБА_1 довічно інвалідності III групи, внаслідок чого призначено пенсію і розмірі 1497,00 грн. Вважає, що суд безпідставно не дослідив та не мотивував у рішенні стосовно не віднімання від загальної суми позову розміру пенсії, розмір якої за весь період з дня встановлення інвалідності і по день ухвалення рішення не встановлено, а позивачем не доведено.
       Вважає, що оскільки позивачу встановлено 60% професійної працездатності, то з присудженої суми слід було присудити 60% за мінусом отримуваних доходів, адже судом так і не встановлено та не перевірено, що з моменту ДТП по день ухвалення рішення позивач не отримував жодних інших доходів, окрім пенсії.
       Також апелянт вказує, що суд покликається у рішенні на те, що позивач до ДТП здійснював підприємницьку діяльність, від якої за 10 місяців 2014 року отримав дохід у розмірі 59400,00 грн., що підтверджується довідкою Теребовлянського відділення Бучацької об`єднаної ДШ ГУ ДФС у Тернопільській області від 30.03.2018 року, однак необґрунтовано відхиляє доводи відповідача з приводу того, що оскільки позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, тому суд не міг задовольнити позовні вимоги, а тому вважає що з цих підстав слід було в позові відмовити.
       Зазначає, що згідно вищенаведеної довідки ДФС, ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування. При цьому відповідач посилається на постанову Верховного Суду 06 лютого 2018 року справа № 623/1616/14-ц провадження № 61-2845св18, у якій висловлена наступна правова позиція стосовно застосування ст.1198 ЦК України, таким чином, у розумінні зазначеної статті сума втраченого доходу фізичною особою-підприємцем внаслідок ушкодження здоров`я вираховується з доходу, з якого мав би оплачуватись прибутковий податок, при умові перебування фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування.
       Окрім того відповідач стверджує, що належний розрахунок суми відшкодування позивачем не було надано, а сума, яку просив стягнути з відповідача позивач є неналежною та необгрунтованою, однак судом не наведено з цього приводу жодної мотивації.
       Також вказує, що судом не дано оцінку та мотивацію доказам, які містяться в матеріалах справи та свідчать про те, що відповідач не був на день ДТП законним володільцем автомобіля та причіпу.
       Також вказує, що суд у рішенні покликається без жодної мотивації на норми статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже норми цього закону є спеціальними і не стосуються правовідносин щодо стягнення доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця, у випадку його доведення.
       Також апелянт наголошує, що відповідальність ПП «Євробуд» була застрахована, а тому обов`язок з відшкодування шкоди відсутній, тим більше, що страхова компанія здійснила відшкодування позивачу за ушкоджене майно в сумі 49 000,00 грн., за лікування - 55 711,35 грн., а тому вважає незрозумілим, яким чином суму, що залишилась невиплаченою в межах страхового полісу 44288,65 грн. та яку суд першої інстанції фактично зобов`язав виплатити у випадку звернення позивача до страхової компанії прив`язав до даного позову, адже 55711,35 грн. це не виплачена сума за втрачений заробіток внаслідок ДТП, а за лікування позивача і дана сума є предметом розгляду у іншій цивільній справі про що вище зазначено.
       Також, вважає невірною мотивацію суду, що законом не може бути обмежено право на судовий захист в частині звернення до того відповідача, якого собі визначив позивач.
       Крім цього, апелянт вказує, що питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. 
       Вважає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК). Вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
       Окрім того, апелянт вважає, що судом невірно стягнуто з підприємства в користь держави судовий збір, адже позивач звільнений від сплати судового збору, а тому на його думку в цій частині рішення суду теж необґрунтоване та безпідставне.
       На апеляційну скаргу поступив відзив від ОСОБА_1 , у якому позивач просить апеляційну скаргу та подані клопотання ПП “Євробуд” залишити без задоволення.
       Зокрема вказує, що ним до позовної заяви були подані як оригінали документів, так і належно завірені ним копії документів. Окрім того вказує, що по його клопотанню, судом було витребувано з Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області матеріали кримінального провадження, по якому його було визнано потерпілим, а ОСОБА_2 -водію ПП « Євробуд » пред`явлено обвинувачення за ч.І ст. 286 КК України. Також стверджує, що з Монастирського районного суду Тернопільської області судом було витребувано вирок від 24 лютого 2015 року по справі №595/27/15-к, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.І ст. 286 КК України. Вказує, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заявив клопотання про витребування і долучення до матеріалів справи оригіналів всіх поданих ним копій документів, що долучені до позову. Такі документи були долучені до матеріалів справи. Під час судового розгляду всі документи були оглянуті та дослідженні судом, як і матеріали кримінального провадження та вирок суду.
       Стверджує, що наявні докази по даному питанню категорично підтверджують факт перебування ОСОБА_2 на посаді водія приватного підприємства « Євробуд ».
       Позивач вказує, що оскільки в матеріалах справи є вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2015 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, то залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи не було потреби, оскільки його права даним рішенням не вирішувалися.
       Щодо страхової компанії ПрАТ « Скарбниця », у якій була застрахована цивільно правова відповідальність відповідача при настанні страхового випадку, то вважає що відповідно до ч.І ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Вказує, що закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.
       А тому вказує, що з врахування того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 17 жовтня 2014 року, він використав своє право і саме до відповідача - ПП « Євробуд», звернувся з позовом про відшкодування шкоди. У поданій ним позовній заяві я будь-яких вимог до страхової компанії ПрАТ « Скарбниця » не пред`являлося, через що суд не залучав її стороною до участі в справі.
       Окрім того, наголошує, що вважає помилковою позицію суду першої інстанції поданий про задоволення частково позовних вимог, з тих підстав що за позивачем залишається право вимоги до страховика на виплату 44288 грн.65 коп., що становить різницю між страховою сумою в 100000 грн. та фактично виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 55711 грн. 35 коп. а тому дану обставину оскаржує шляхом подання апеляційної скарги.
       Також позивач вказує, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за №84 від 02 грудня 2020 року, на період встановлення йому групи інвалідності довічно, з 17 лютого 2015 року, загальна працездатність у нього втрачена на 50%, а професійна працездатність як водія на цей же період часу втрачена на 60%. Група інвалідності йому встановлена в результаті його огляду та наданої ним медичної документації на його прізвище, в тім числі Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17 лютого 2015 року за № 0343413, у яких зазначено, що травми ним отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 жовтня 2017 року.
       Вказує, що на даний час, через ураження опорно-рухового апарату він самостійно ходити не може і робить це лише з допомогою милиць.
       Наголошує, що згідно Довідки до акту огляду, медико-соціальною експертною комісією від 17 лютого 2015 року за № 0343413 йому довічно надано третю групу інвалідності, причина інвалідності - ураження опорно-рухового апарату. Йому рекомендовано легку працю з обмеженням ходьби. Підставою для відшкодування доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи - підприємця, є втрата чи зменшення «професійної або загальної працездатності». По зазначених підставах клопотання відповідача про призначення у справі повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи щодо його можливості, як особи з інвалідністю, працювати водієм автотранспортних засобів, є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону. 
       Зазначає, що він звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з двома позовами: про відшкодування доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи - підприємця та про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Щодо позовних вимог по першому позову то вони, у тому числі, зазначені у рішенні суду першої інстанції від 19 травня 2021 року. Щодо іншого позову вказує, що в ньому він просить суд стягнути з відповідача - ПП« Євробуд » на його користь майнову шкоду спричинену йому в результаті дорожньо- транспортної пригоди, яка мала місце 17 жовтня 2017 року в селі Зелена Бучацького району Тернопільської області, в розмірі 155533 грн. 98 коп., внаслідок пошкодження керованого ним транспортного засобу, а також спричинену йому моральну шкоду в результаті вказаної автоаварії в розмірі 100000 гривень.
       А тому вважає, що позиція відповідача про те, що дані позови подані до ПП «Євробуд» з тим саме предметом і з тих саме підстав, і в даному випадку суду необхідно застосувати ст. 257 ЦПК України, є помилковою.
        ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 травня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
       Вважає, що судом не було взято до уваги усі обставини справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
       Зокрема вказує, що оскільки в заявлених ним позовних вимогах він просив суд стягнути з відповідача - приватного підприємства « Євробуд » на його користь спричинену йому шкоду внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця за період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року в розмірі 314820 грн. 00 коп., то суд розмір даної шкоди своїм рішенням безпідставно зменшив на 44288 грн. 65 коп. та встановив у розмірі 270531 грн.35 коп.
       Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду у постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/7069/15-ц від 14.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року;№ 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року, відповідно до яких право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього полісу обов`язкового страхування.
       Вказує, що з огляду на вищенаведене, з врахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 17 жовтня 2014 року, він використав своє право і саме до відповідача ПП «Євробуд» звернувся з позовом про відшкодування шкоди. А тому вважає,що судове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону та підлягає скасуванню.
       На вказану апеляційну скаргу поступив відзив від ПП “Євробуд” у якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
       Відповідач зазначає про безпідставність посилання апелянтом на висновки Верховного Суду України, оскільки для обгрунтування підстав для апеляційного оскарження передбачене зазначення постанов Верховного Суду. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для стягнення суми коштів за втрачений заробіток з ПП “Євробуд”. Також вказує, що судом не перевірено розрахунку розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу). 
       У судовому засіданні представник відповідача ПП “Євробуд “ адвокат Мацей М.М. у режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у ній доводи. Апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав.
       Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Маркушевський Б.Ф. підтримали подану апеляційну скаргу позивача, вважають, що апеляційну скаргу ПП “Євробуд” слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційної скарги ПП “Євробуд “ не визнали.
       У зв`язку із неодноразовим відкладенням розгляду справи за клопотанням сторін - учасників справи пропущений строк апеляційного розгляду справи продовжено у відповідності до ст.371 ЦПК України.        
       За вимогами ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експерту (експертам).
       Колегія суддів відхилила клопотання ПП “Євробуд” про призначення повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, оскільки підстав, передбачених ст.113 ЦПК України для призначення повторної експертизи, а саме, що висновок експерта №84 від 02 грудня 2020 року за матеріалами даної справи є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів у його правильності відповідачем не наведено і судом не встановлено. 
       Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПП “Євробуд” не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства відповідає не у повній мірі.
       На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
       Судом встановлено, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. в доход держави без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави 5446 (п`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 50 коп. витрат на проведення експертиз (т.2 а.с. 24-25 копія вироку). 
       Вироком встановлено, що 17 жовтня 2014 року близько 08 год. 15 хв. обвинувачений ОСОБА_2 , як водій, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухався автомобільною дорогою по автодорозі в напрямку м.Тернополя, на 72км+800м даної автодороги в с.Зелена Бучацького району Тернопільської області, всупереч пунктам 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України, не будучи уважним, здійснюючи зустрічний роз`їзд з автомобілем марки «МАЗ 53366 01», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , не дотримавшись безпечного інтервалу, не переконавшись в безпечності для інших учасників руху виконання маневру зміни напрямку руху, при наявності суцільної лінії дорожньої розмітки, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , після чого автомобіль марки «МАЗ 53366 01», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, для нього, де зіткнувся із автомобілем марки «VOLKSWAGEN Jetta», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого переломо-вивиху голівки лівого стегна із зміщенням, закрито внутрі-суглобового перелому проксимального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки без зміщення та малої гомілкової кістки із незначним зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
       Із наданих позивачем доказів встановлено, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди на підставі наказів №14-к від 01 вересня 2014 року, та №02-к від 21 травня 2015 року ОСОБА_2 був працівником приватного підприємства «Євробуд» (т.2 а.с. 94-95).
       Не відповідає дійсності твердження представника відповідача про те, що водій ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду поза межами робочого часу та виконання трудових обов`язків, оскільки ДТП з його участю мала місце о 08 год. 15 хв., а згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий день останнього починається о 09:00 год., а закінчується о 18:00 год.
       Так, судом встановлено, що водій ОСОБА_2 17 жовтня 2014 року перевозив автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , товар із м.Калуш Івано-Франківської області до м. Городок Хмельницької області, який попередньо навантажив та отримав всі необхідні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, товарну накладну, податкову накладну, рахунок про оплату. Про зазначену обставину ОСОБА_2 зазначив під час його допиту судом як обвинуваченого (т.1 а.с.35,201-206).
       01 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав із приватним підприємством «Євробуд» договір про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с. 113).
       Власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є відповідач-ПП “Євробуд” , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний фургон приватному підприємству «Євробуд» для вантажних преревезень (т.2 а.с. 144, 173).
       Власником причепа «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , є відповідач - приватне підприємство «Євробуд». (т.2 а.с. 144 ).
       Цивільна відповідальність ОСОБА_3 , як власника автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця». Відповідно до страхового полісу № АС/6226867, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає: 100 000 грн., строк дії з 01.08.2014 року по 31.07.2015 року, франшиза - 0 грн. (т.2 а.с. 103)
       Також у ПрАТ «АСК «Скарбниця» була застрахована цивільна відповідальність приватного підприємства «Євробуд», як власника причепа «Одісей 3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до страхового полісу № АІ/3415238, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає: 100 000 грн., строк дії з 10.09.2014 року по 09.09.2015 року, франшиза - 0 грн. (т.2 а.с. 104).
       09 червня 2015 року ПрАТ «АСК «Скарбниця» виплатила ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, завдану життю та здоров`ю, у розмірі 55711 гривень 35 копійок, згідно з укладеним між ними договору про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується платіжними дорученнями №1429, №1156 (т.1 а.с.128).
       Згідно з випискою із медичної картки хворого № 02/10800 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» в періоди з 20.10.2014 року по 03.11.2014 року, з 02.11.2015 року по 21.11.2015 року, з 21.03.2016 по 11.04.2016 року, з 18.04.2016 по 05.05.2016 року, з 14.07.2016 по 15.07.2016 року. Діагноз: тотальний ендопротез лівого кульшового суглобу, операція 23.10.2014 року, асептична нестабільність стегнового компонента, комбінована контрактура лівого кульшового суглобу ФНС І ст., операція 25.04.2016 року, ревізійне ендопротезування лівого кульшового суглобу, заміна стегнового компоненту та голівки ендопротезу лівого кульшового суглобу, травматичний вивих стегнового компоненту ендопротеза, операція 14.07.2016 року, закрите вправлення вивиху ендопротезу лівого кульшового суглобу (т.1 а.с.38-44, 46-53, 153-159).
       Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0343413 ОСОБА_1 встановлена довічно інвалідність ІІІ групи (т.1 а.с. 45).
       Внаслідок каліцтва та інвалідності ОСОБА_5 призначена пенсія, розмір якої на час пред`явлення позову становив 1497 гривень 00 копійок (т.1 а.с.59).
       Відповідно до комісійної судово-медичної експертизи, якою було підтверджено втрату працездатності ОСОБА_1 внаслідок отриманих під час ДТП травм, зокрема: загальна працездатність на період встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності втрачена на 50%, професійна працездатність як водія втрачена на 60%. У ОСОБА_1 наявна втрата професійної працездатності у розмірі 60% , що є наслідком отриманих під час ДТП травм, та встановлення 3 групи інвалідності. (т.2 а.с. 209-214).
       Позивач вказував, що за період з 1 січня 2015 року по 1 травня 2019 року (час звернення до суду) він внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров`я втратив дохід у розмірі 314820 грн. (5910 грн. х 53 місяці).        
       Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця.
       За правилами, передбаченими ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1195, 1197, 1202 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
       Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Відповідно до ч.1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
       За нормою ст.1198 ЦК України (у редакції на час виникнення правовідносин) розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. 
       Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів.
       Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.
       Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою - третьою цієї статті.
       Як вбачається з матеріалів справи, до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець , код.60.24 “діяльність автомобільного вантажного транспорту”, за 10 місяців 2014 року отримав дохід у розмірі 59400 гривень 00 копійок. Підприємницьку діяльність у 2013-2014 роках здійснював на спрощеній системі оподаткування. Вказані обставини підтверджуються довідкою Теребовлянського відділення Бучацької об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області №414/27-18/10 від 30.03.2018 року ( т.1 а.с. 54-56; 57).
       Відповідно до повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.10.2014 року із зазначеної дати внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (т.1 а.с.58) Із пояснень позивача вбачається, що він припинив підприємницьку діяльність щодо автомобільного вантажного транспорту, у зв`язку із спричиненими під час ДТП травмами та встановленою інвалідністю, що зробило неможливим заняття підприємницькою діяльністю, яка була пов`язана із великими фізичними навантаженнями, однак після травм він не міг і може більше займатися вантажними перевезеннями.
       Із наданих позивачем доказів, вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 внаслідок каліцтва та пов`язаною з ним втратою працездатності протягом 53-х місяців (з 01.01.2015 року по 01.05.2019 року) був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність в результаті втрати працездатності.
       У 2014 році його середньомісячний дохід, як фізичної особи-підприємця склав 5940 гривень 00 копійок (59400 гривень : 10 місяців = 5940 гривень).
       Таким чином, позивач втратив дохід у розмірі 314820 грн. (5940 гривень х 53 місяців = 314820 гривень).
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи 270531,35 грн. втраченого доходу (314820 гривень за вирахуванням неотриманої у ПрАТ «АСК «Скарбниця» суми страхового відшкодування, завданої життю та здоров`ю, у розмірі 44289 грн. (100000 грн. - 55711 грн. 35 коп), суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був пред`явити свої вимоги на решту суми до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди та мав вимагати відшкодування різниці між фактичном розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування відповідачем ПП «Євробуд». Також суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь з приватного підприємства «Євробуд» дохід, що був втрачений ним за 53 місяці каліцтва і перевищує страхову суму (ліміт відповідальності) у розмірі 270531 гривень 35 копійок.
       Колегія суддів не може у повній мірі погодитися із такими висновками.
       Так, суд першої інстанції правильно визначив, що внаслідок каліцтва в результаті ДТП позивач — фізична-особа -підприємець втратив дохід, який підлягає стягненню із відповідача - юридичної особи із якою перебував у трудових відносинах водій ОСОБА_2 — винуватець ДТП.
       При цьому суд правильно визначився із нормою ст.1198 ЦК, яка регулює дані правовідносини, а також із розміром місячного доходу позивача, який, виходячи із даних податкового органу, становить 59400 гривень та періодом стягнення - з 01.01.2015 року по 01.05.2019 року.
       Посилання в апеляційній скарзі ПП “Євробуд” на те, що позивач не підтвердив жодним належним доказом факт перебування ОСОБА_2 на роботі водієм підприємства не заслуговують на увагу апеляційного суду. 
       Із матеріалів справи вбачається, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди на підставі наказів №14-к від 01 вересня 2014 року, та №02-к від 21 травня 2015 року ОСОБА_2 був працівником приватного підприємства «Євробуд» (т.2 а.с. 94-95).
       Не відповідає дійсності твердження представника відповідача про те, що водій ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду поза межами робочого часу та виконання трудових обов`язків, оскільки ДТП з його участю мала місце о 08 год. 15 хв., а згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий день останнього починається о 09:00 год., а закінчується о 18:00 год. Так, судом встановлено, що водій ОСОБА_2 17 жовтня 2014 року перевозив автомобілем марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , товар із м.Калуш Івано-Франківської області до м. Городок Хмельницької області, який попередньо навантажив та отримав всі необхідні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, товарну накладну, податкову накладну, рахунок про оплату. Про зазначену обставину ОСОБА_2 повідомив під час його допиту судом як обвинуваченого (т.1 а.с.35,201-206).01 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав із приватним підприємством «Євробуд» договір про повну матеріальну відповідальність саме як працівник цього ПП (т.1 а.с. 113). Власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є відповідач-ПП “Євробуд” , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний фургон приватному підприємству «Євробуд» для вантажних преревезень (т.2 а.с. 144, 173).Власником причепа «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , є відповідач - приватне підприємство «Євробуд». (т.2 а.с. 144 ). Враховуючи вищенаведене, твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не був працівником ПП «Євробуд», та не виконував роботи в межах робочого часу та своїх повноважень, як працівника ПП «Євробуд» є надуманими.
       Не приймаються до уваги колегією суддів доводи ПП «Євробуд», що позивач не підтвердив жодним належним та допустимим доказом факт перебування ОСОБА_2 на роботі водієм приватного підприємства «ЄВРОБУД», та вважає, що суд ухвалив рішення на припущеннях. Такі твердження спростовуються копіями наказів ПП «Євробуд», які завірені мокрими печатками та підписами директора ПП «Євробуд» Саноцької О.Я. про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 01.09.2014 року та його звільнення з роботи 21.05.2015 року (т.2 а.с.94-95) 
       Твердження апеляційної скарги ПП «Євробуд», що відповідач не був на день ДТП законним володільцем автомобіля та причіпу є надуманими та не мають правового значення для вирішення даного спору. Окрім того, судом установлено, що власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц 814», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є відповідач-ПП “Євробуд” , який згідно з договором оренди фургона від 03 березня 2014 року передав вказаний фургон приватному підприємству «Євробуд» для вантажних преревезень (т.2 а.с. 144, 173). Власником причепа «Одісей 3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , є відповідач - приватне підприємство «Євробуд». (т.2 а.с. 144 ).
       Доводи ПП «Євробуд», що суд безпідставно не залучив водія ОСОБА_2 в якості третьої особи до розгляду даної справи, оскільки ним вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та у випадку залишення рішення в силі та виплаті відшкодування ними буде пред`явлено регресний позов до ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки вимог до винуватця ДТП водія ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не заявляв, як і не заявляв клопотання про залучення його в якості третьої особи до розгляду даної справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Окрім того, за нормою п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення є та обставина, що суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Однак, наведених обставин у даній справі не встановлено. 
       Посилання ПП “Євробуд”, що суд безпідставно не залучив страхову компанію в якості третьої особи, апеляційний суд відхиляє також із вищенаведених підстав та з урахуванням того, що оспорюваним судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ПрАТ «АСК «Скарбниця» не вирішувалося.
       Твердження апеляційної скарги ПП “Євробуд”, що позивачем не доведено належними доказами неможливості виконувати після ДТП та по даний час роботу водієм та з даного приводу не надано відповіді експертизою, яка проводилась за клопотанням позивача, висновок № 84 від 02.12.2020 року, якою встановлено втрату загальної працездатності позивачу на 50%, професійної на 60%. Такі твердження апелянта є голослівними і такими, що спростовуються матеріалами справи — доказами у справі з яких вбачається, що у спірний період із часу ДТП - 17 жовтня 2014 року та по час звернення до суду — травень 2019 року позивач був травмований, перебував на довготривалому стаціонарному лікуванні та потребував тривалої реабілітації, що підтверджується випискою із медичної картки хворого № 02/10800 згідно з якою ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» в періоди з 20.10.2014 року по 03.11.2014 року, з 02.11.2015 року по 21.11.2015 року, з 21.03.2016 по 11.04.2016 року, з 18.04.2016 по 05.05.2016 року, з 14.07.2016 по 15.07.2016 року. Діагноз: тотальний ендопротез лівого кульшового суглобу, операція 23.10.2014 року, асептична нестабільність стегнового компонента, комбінована контрактура лівого кульшового суглобу ФНС І ст., операція 25.04.2016 року, ревізійне ендопротезування лівого кульшового суглобу, заміна стегнового компоненту та голівки ендопротезу лівого кульшового суглобу, травматичний вивих стегнового компоненту ендопротеза, операція 14.07.2016 року, закрите вправлення вивиху ендопротезу лівого кульшового суглобу (т.1 а.с.38-44, 46-53, 153-159), індивідуальною програмою реабілітації інваліда (т.1а.с.52-53). Як вбачається з матеріалів справи, до дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець , код.60.24 “діяльність автомобільного вантажного транспорту”. Вказані обставини підтверджуються довідкою Теребовлянського відділення Бучацької об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Тернопільській області №414/27-18/10 від 30.03.2018 року ( т.1 а.с. 54-56; 57). Відповідно до повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.10.2014 року із зазначено дати внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (т.1 а.с.58) Згідно із довідкою МСЕК серії АВ № 0343413 ОСОБА_1 встановлена довічно інвалідність ІІІ групи, висновок про умови праці: легка праця з обмеженням ходьби. (т.1 а.с. 45). Із пояснень позивача вбачається, що він припинив підприємницьку діяльність - автомобільного вантажного транспорту, у зв`язку із спричиненими під час ДТП травмами, тривалим лікуванням, реабілітацією та встановленою інвалідністю, внаслідок чого він тривалий час пересувався на милицях, що зробило неможливим заняття підприємницькою діяльністю, яка була пов`язана із великими фізичними навантаженнями. Після травм він не міг і може в подальшому займатися підприємництвом щодо вантажних перевезень, оскільки така робота потребує фізичної сили та здоров`я, так як полягає не тільки у самому по собі водінні вантажівок, а стосується також вантажувально-розвантажувальних робіт, поточного ремонту транспортних засобів, чого він після травм фізично виконувати не може. Відповідно до комісійної судово-медичної експертизи, якою було підтверджено втрату працездатності ОСОБА_1 внаслідок отриманих під час ДТП травм, зокрема: загальна працездатність на період встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності втрачена на 50%, професійна працездатність як водія втрачена на 60%. У ОСОБА_1 наявна втрата професійної працездатності у розмірі 60% , що є наслідком отриманих під час ДТП травм та встановлення 3 групи інвалідності. Разом із тим, у відповідь на питання “чи може ОСОБА_1 внаслідок інвалідності від загального захворювання працювати водієм автотранспортних засобів?” не дано відповіді, з посиланням, що таке питання не належить до компетенції судово-медичної експертизи. (т.2 а.с. 209-214)
       Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи ПП “Євробуд”, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено клопотання ПП від 18 січня 2021 року про призначення у справі повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи. 
       За вимогами ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експерту (експертам).
        03 березня 2021 року Теребовлянський районний суд Тернопільської області в ухвалі суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення клопотання ПП “Євробуд” про призначення у справі повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи. Так, експертною комісією у складі трьох експертів було проведено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про втрату ступеня загальної та професійної працездатності позивача, у зв`язку із ДТП, в результаті якої йому було спричинено тілесні ушкодження. Експертною комісією було проведено комісійну судово-медичну експертизу, за наслідками якої 02 грудня 2020 року складено висновок №84. Експертами досліджувалися медична документація ОСОБА_1 - його медична карта №06-765, справа МСЕК, копія довідки МСЕК та інші необхідні медичні дані. Щодо питання “чи може ОСОБА_1 внаслідок інвалідності від загального захворювання працювати водієм автотранспортних засобів?” не дано відповіді, з посиланням, що таке питання не належить до компетенції судово-медичної експертизи. Тобто, дане питання є поза межами експертного дослідження .
       Наведені представником відповідача обставини не свідчать про необґрунтованість висновку експерта чи його суперечність іншим доказам у справі, а тому суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні клопотання ПП “Євробуд” про призначення повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи.
Оскільки підстав, передбачених ст.113 ЦПК України для призначення повторної експертизи немає, висновок експерта №84 від 02 грудня 2020 року за матеріалами даної справи є обґрунтованим і не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнів у його правильності, а відповідачем зворотнього не доведено і апеляційним судом не встановлено, як і не встановлено порушень вимог процесуального права при відмові у задоволенні клопотання про призначення повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, колегія суддів відхилила клопотання ПП “Євробуд” про призначення повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи, заявлене в апеляційній скарзі.
       Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПП “Євробуд” про безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання ПП про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої цивільної справи № 606/1291/19, яка перебуває у провадженні цього суду, адже інша справа стосується спору між тими ж сторонами про відшкодування майнової шкоди та за заподіяння шкоди здоров`ю і предметом розгляду та дослідження в обидвох справах був та залишається страховий поліс і розмір здійсненого відшкодування про який зазначено судом в оскаржуваному рішенні.
       Відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
       Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року було обґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення клопотання ПП “Євробуд” про зупинення провадження у справі до розгляду справи №606/1291/19.
       З цих же підстав, оскільки розгляд даної справи в порядку апеляційного провадження є об`єктивно можливим без розгляду справи №606/1291/19, що розглядається Теребовлянським районним судом Тернопільської області за позовом ОСОБА_1 до ПП “Євробуд” про відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, і зібрані докази у даній справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, то підстави для зупинення провадження у справі в межах заявленого клопотання в апеляційній скарзі ПП “Євробуд” відсутні.
       Безпідставними є твердження апеляційної скарги ПП “Євробуд” про неврахування в доходи позивача його пенсії, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. А оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена внаслідок каліцтва та інвалідності, розмір якої на час пред`явлення позову становив 1497 гривень 00 копійок (т.1 а.с.59), то така пенсія не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Інших доходів позивач не отримує, що встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем.
       Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання відповідача в апеляційній скарзі, що оскільки позивачу встановлено висновком комісійної судово-медичної експертизи від 02 грудня 2020 року 60% втрати професійної працездатності, то із визначеної суми слід було присудити 60% втраченого доходу за мінусом отримуваних доходів, адже судом так і не встановлено та не перевірено, що з моменту ДТП по день ухвалення рішення позивач не отримував жодних інших доходів, окрім пенсії. За нормою ст. 1198 ЦК України процент втрати працездатності не враховується при визначенні доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця. 
       Не можуть бути прийняті апеляційним судом арґументи ПП “Євробуд” щодо безпідставного відхилення заяви про застосування позовної давності судом першої інстанції та необхідності застосування наслідків спливу позовної давності апеляційним судом. За вимогами п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Отже, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даних правовідносинах відсутні, а тому заяву щодо застосування строку позовної давності апеляційний суд відхиляє.
       Разом із тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме, що до стягнення підлягає сума 270531,35 грн. Тобто із заявлених 314820 грн. до задоволення не підлягає сума 44288,65 грн., що становить різницю між страховою сумою 100000 грн. та фактично виплаченим страховим відшкодуванням 55711,35 грн., оскільки у позивача залишається право вимоги до страховика — ПрАТ “АСК ”Скарбниця” на суму страхової виплати - 44288,65 грн.
       Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та правовим нормам, які регулюють спірні правовідносини.
       Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Згідно пункту 9 частини першої вказаної статті до них належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
       Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
       Відповідно до пункту 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла особа має право оскаржити рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування у судовому порядку.
       Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.
       Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.
       За змістом статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі приймається на підставі належним чином оформленої заяви цієї особи або її законного представника.
       Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до страхового полісу АС/6226867, страховий ліміт 50 000 грн. встановлений на відшкодування шкоди, заподіяної майну, та страховий ліміт 100 000,00 грн. - на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю.
        ПрАТ “АСК”Скарбниця” як страхова компанія за страховим полісом АС/6226867 здійснила відшкодування позивачу за ушкоджене майно в сумі 49 000,00 грн., за лікування - 55 711,35 грн., і вказана сума, виплачена ПрАТ “АСК”Скарбниця” 09.06.2015 року (т.1 а.с.127,128), однак це не є виплаченою сумою за втрачений заробіток внаслідок каліцтва в результаті ДТП, а за лікування позивача по представлених ним на той час доказах такого лікування і дана сума є предметом розгляду у іншій цивільній справі №606/1291/19, що розглядається Теребовлянським районним судом Тернопільської області за позовом ОСОБА_1 до ПП “Євробуд” про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.
       Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374, п. п.3,4 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
       Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог про стягнення втраченого заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Враховуючи характер травми, тривалість лікування, втрату реальних доходів, які б позивач міг отримати за звичайних обставин, якби не травми, як викликали довготривалий розлад здоров`я, що унеможливлює подальше проведення підприємницької діяльності у сфері вантажних перевезень, необхідність лікування та тривалої реабілітації з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року, з ПП “Євробуд” підлягає стягненню упущена вигода 314820 грн. 
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПП “Євробуд” слід стягнути на користь держави судові витрати в сумі 3148.20 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 4722.30 грн. за розгляд справи в апеляційному суді, а на загальну суму - 7870,50 грн. судового збору.
       Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 383, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                       П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу приватного підприємства «Євробуд» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 травня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
       Стягнути з приватного підприємства “Євробуд” (м.Червоноград, вул.Львівська,32, Львівська область, ЄДРПОУ 33071398) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 314820 грн. (триста чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять грн.) доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи-підприємця.
       Стягнути з ПП “Євробуд” (м.Червоноград, вул.Львівська,32, Львівська область, ЄДРПОУ 33071398) на користь держави 7870,50 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови буде складений до 18 листопада 2021 року.

       Головуючий                                                         Дикун С.І.         

       Судді:                                                                Хома М.В.

Парандюк Т.С.