УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 669/622/20
Провадження № 22-ц/4820/1848/21
Категорія: 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю представника третьої особи Огородника В.В., представника позивачки ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №669/622/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року (суддя Бараболя Н.С., повне судове рішення складено 08 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про скасування державної реєстрації права власності, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на частину майна.
       Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

       Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказувала, що з 30.05.1993 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2018 розірвано. Позивачка зазначила, що під час шлюбу сторони за рахунок кредитних коштів придбали житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . 05.02.2018 між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено в інтересах сім`ї договір про споживчий кредит №22-2018-76 на споживчі потреби та іпотечний договір №22-2018-76/1, предметом якого є цей житловий будинок. І ОСОБА_2 давала свою згоду на укладення цього іпотечного договору. Позивачка вказує, що вартість будинку становить 896 748 грн, з них Ѕ становить 448 374 грн. Оскільки спірний будинок зареєстровано на ім`я відповідача, а також те, що після розірвання шлюбу сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування будинком, тому ОСОБА_2 просила суд визнати житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину вищевказаного будинку.
       Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2021 року в задоволені клопотання представника позивачки адвоката Косюк С.М. про об`єднання цієї справи зі справою №669/752/20 за позовом АТ «Ощадний Банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2021 року в задоволені клопотання представника АТ «Державний ощадний банк України» про зупинення розгляду справи відмовлено.
       В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про збільшення позовних вимог та просила: скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, проведену 03.01.2018 державним реєстратором Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчуком В.В.; визнати житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину даного житлового будинку, як на частку у спільному майні подружжя, без його реального поділу, залишивши у власності ОСОБА_3 1/2 його частки.
Заочним рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року позов задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , проведену 03 січня 2018 року державним реєстратором Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчуком В.В. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності 24290316) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3900514 від 04.01.2018.
Визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .         Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя, без його реального поділу, залишивши у власності ОСОБА_3 1/2 його частки.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із цим заочним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Так, апелянт вказує, що вимога позовної заяви про скасування державної реєстрації права власності є неналежним та неефективним способом захисту. Банк, вважає, що оскільки позивачкою при пред`явлені позову були заявлені вимоги щодо визнання спірного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину цього житлового будинку, тому заявлення додаткової вимоги про скасування державної реєстрації права власності є безпідставним. 
Апелянт також зазначає, що заявлені позовні вимоги (в тому числі щодо скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, який є предметом іпотеки в якості забезпечення по відповідних зобов`язаннях перед АТ «Ощадбанк») спрямовані на ускладнення процесу стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання позивачем своїми правами. Апелянт посилається на те, що ним до закриття підготовчого засідання у цій справі подано належним чином завірені копії постанов про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з позивачки та відповідача на користь Банку сум заборгованості, проте вказані докази були залишені поза увагою суду першої інстанції. 
Крім того, Банк вказує, що відповідачем презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (житловий будинок) не спростовується та не заперечується, зокрема позивачкою в обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами не досягнуто згоди лише щодо користування будинком, тобто відсутній предмет спору. Так, у позовній заяві позивачка не доводить якими саме діями відповідач не визнає її права спільної сумісної власності, крім того, право спільної сумісної власності ОСОБА_2 визнане законом та не потребує додаткового встановлення, тому позов не підлягає до задоволення, оскільки відсутні предмет спору. 
Поміж того, Банк посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спірний житловий будинок є предметом іпотеки згідно іпотечного договору №22-2018-76/1, який укладено 05.02.2018 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 . 
Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
Відзив від учасників справи не надходив.
Представник апелянта ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить оскаржуване рішення залишити без змін.
Позивачка ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок є спільним майном подружжя, частки позивачки та відповідача є рівними і, враховуючи, що сторони не домовилися щодо поділу зазначеного майна, тому кожна сторона спору має право власності на Ѕ частину спірного будинку. І наявні підстави для визнання за сторонами ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишення його у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . І такий поділ майна подружжя, що є предметом іпотеки, не порушуватиме прав іпотекодержателя, адже ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає збереження сили іпотеки і для нового набувача спірного майна. Також, скасовуючи державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_3 , суд виходив з необхідності належного захисту прав позивачки, адже скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав.
Однак, з висновками суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації права власності на спірне майно судова колегія не погоджується, виходячи з наступного. 
Так, із рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2018 року слідує, що шлюб, зареєстрований 30.05.1993 в Білогірському райвідділі ЗАГС Хмельницької області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 актовий запис №21, розірвано. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.05.2005, зареєстрованого 30.05.2005 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 , відповідачем по справі, на підставі рішення виконавчого комітету Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області №80 від 26.05.2005 придбано у приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №1456246668203 сформованої 03.01.2018 , право приватної власності ОСОБА_3 на вказаний будинок зареєстровано державним реєстратором Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчуком В.В. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності 24290316) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39100514 від 04.01.2018 року.
05.02.2018 між ОСОБА_3 та АТ «Ощадбанк»» укладено в інтересах сім`ї договір про споживчий кредит №22-2018-76, предметом якого є отримання кредитних коштів в розмірі 400000 грн на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 05.02.2028 та зі сплатою процентів в розмірі 20.49% річних.
Згідно умов іпотечного договору №22-2018-76/1, укладеного 05.02.2018 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеравенко Т.Є., реєстраційний номер 135, ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, передано АТ «Ощадбанк» в іпотеку земельну ділянку ( кадастровий номер №6820355000:01:005:0207) загальною площею 0,1500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 308,50 кв.м, житловою площею 73,1 кв.м що розташований по АДРЕСА_1 .
Згідно п. 2.1 договору поруки №22-2018-76/2 від 05.02.2018, що укладений між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , остання взяла на себе зобов`язання відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. 
Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року по справі №669/752/20 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит (під іпотеку) від 05.02.2018 № 22-2018-76 в сумі 397751,75 грн, з яких: 364741,47 грн - основний борг за кредитом, 32486,68 грн - заборгованість по сплаті прострочених відсотків за користування кредитом станом на 31.07.2020, 11,76 грн - пеня за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом, 91,44 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 199,18 грн - сума інфляційних втрат від простроченої заборгованості по відсотках, 19,51 грн - 3% річних від простроченої заборгованості по основному боргу та 201,71 грн - 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлєєвим І.М. 19.04.2021 відкрито виконавчі провадження №65203126 та №65203699 з виконання виконавчого листа № 669/752/20 від 13.04.2021 про стягнення відповідно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» в солідарному порядку зазначеної вище кредитної заборгованості. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, врахувавши наведені положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний житловий будинок набуто сторонами за час шлюбу, це майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві власності на будинок є рівними.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що у цій справі відсутній предмет спору і сторони намагаються уникнути виконання судового рішення по справі №669/752/20 щодо стягнення кредитної заборгованості, судова колегія вважає їх недоведеними. 
Як слідує із матеріалів справи, під час укладення ОСОБА_3 договору про споживчий кредит №22-2018-76 (під іпотеку) від 05.02.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 05.02.2018 надала письмову згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 договору про іпотечний кредит, рішенням Білогірського районного суду від 01.10.2018 шлюб між сторонам розірвано і 30.06.2020 ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності. І лише 27.08.2020 ухвалою Білогірського районного суду відкрито провадження за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. 
Судова колегія вважає, що при наявності відкритих виконавчих провадженнях №65203126 та №65203699 з виконання виконавчого листа № 669/752/20 від 13.04.2021 про стягнення відповідно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» в солідарному порядку кредитної заборгованості, апелянтом в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження саме ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від виконання зазначеного судового рішення. 
А саме посилання апелянта на те, що позивач у позовній заяві не доводить, якими діями відповідач не визнає її права спільної сумісної власності на спірний будинок не є доказом відсутності предмета спору і не підтверджує недобросовісність дій позивачки. 
Крім того, твердження апелянта про порушення зазначеним судовим рішенням його прав, як іпотекодержателя є необґрунтованими та спростовуються положеннями статті 23 Закону України "Про іпотеку", за змістом яких перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. 
Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постановах від 03 червня 2020 року у справі №201/6412/17 та від 26 листопада 2020 року у справі №303/5116/16-ц.
Твердження апелянта про те, що позивач не заявляла вимог щодо земельної ділянки кадастровий номер 6820355000:01:005:0224 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та набута ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 07.02.2008 і яка також є предметом договору іпотеки №22-2018-76/1 від 05.02.2018 на законність оскаржуваного рішення в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину житлового будинку не впливають, адже саме позивач, керуючись своїми процесуальними правами, визначає предмет та підстави позову. 
Разом з тим, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права при постановленні рішення щодо скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 є обґрунтованими. Адже позивачкою в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено порушення її прав чи порушення державним реєстратором на час здійснення 03.01.2018 реєстрації права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно п 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час проведення державної реєстрації 03.01.2018) державній реєстрації підлягає право власності і записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
А тому оскаржуване судове рішення в частині скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , що проведена 03.01.2018 державним реєстратором Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчуком В.В. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності 24290316) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3900514 від 04.01.2018 підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
       У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги підлягає до зменшення стягнутий судом першої інстанції судовий збір до 4483,74 грн (5391,74 грн (судовий збір, що стягнутий судом першої інстанції за подання позову) - 908 грн (судовий збір за позовну вимогу, в задоволені якої апеляційним судом відмовлено) та за подання апеляційної скарги з врахуванням часткового її задоволення підлягає до стягнення судовий збір з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 1518, 80 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року в частині задоволення вимоги ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення.
В задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відмовити.
Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року в частині судового збору змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір до 4483,74 грн.
В решті заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь АТ «Державний ощадний банк України» (ЄРДПОУ 00032129; вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ) 1518 (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять) грн 80 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай