Постанова                            
Іменем України
 
27 жовтня 2021 року                    
м. Київ
 
справа № 2-1316/134/11
провадження № 61-5954св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18  квітня 2019 року 
в складі судді Мусієвського В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Приколоти Т. І., Ніткевича А. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
У листопаді 2009 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , що є у їхній спільній частковій власності, виділивши їм 7/8 часток у праві власності на будинок, а відповідачу ОСОБА_2 - 1/8 часток, та про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками цього будинку. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний будинок після смерті їхнього батька та чоловіка - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить їм на праві спільної часткової власності в таких частках:
5/8 частки - ОСОБА_1 (дружині ОСОБА_5 ) на підставі виданих Пустомитівською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом (1/4 частка) та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (1/2 частка);
1/8 частки - ОСОБА_4 (дочці ОСОБА_5 ) на підставі виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом;
1/8 частки - ОСОБА_3 (синові ОСОБА_5 ) на підставі виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом;
1/8 частки - ОСОБА_2 (синові ОСОБА_5 ) на підставі виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих їм 12 березня 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С. після смерті ОСОБА_5 , відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року в справі № 450/2227/11 вказане рішення суду першої інстанції від 27 травня 2016 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 12 березня 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про успадкування ними після смерті ОСОБА_5 по 1/4 частці за кожним із них від належної спадкодавцю 1/2 частки в будинку. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частки в порядку спадкування після смерті батька - 
ОСОБА_5 .
Таким чином, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 
12 березня 2007 року та вказаного рішення апеляційного суду відповідач став  власником 1/2 частки у праві власності на будинок та належних до нього господарських будівель і споруд.
У зв`язку з визнанням за рішенням апеляційного суду виданих позивачам свідоцтв про право на спадщину недійсними, уточнено позовні вимоги, за якими остаточно ОСОБА_1 просила поділити спірний будинок між нею та ОСОБА_2 , виходячи із того, що кожний з них має по 1/2 частці у праві власності на будинок.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині виділення в натурі частки домоволодіння АДРЕСА_1 та виділення іншої частки відповідачу зі стягненням певної компенсації залишено без розгляду.
Ухвалою того ж суду від 24 квітня 2017 року роз`єднано позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна та усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення у самостійні провадження, останньому з яких присвоєно інший номер.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року проведено реальний поділ домоволодіння 
АДРЕСА_1 , припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділено їм 
у власність приміщення будинку, з урахуванням належності на праві власності кожному з них по 1/2 частці у праві власності на домоволодіння.
Короткий зміст заяви
У січні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала заяву про перегляд рішення суду першої інстанції від 24 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами, у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 2-1316/2227/11) рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року, яке стало підставою для ухвалення зазначеного рішення суду першої інстанції від 
24 вересня 2018 року по суті спору.
Заява мотивована тим, що внаслідок скасування рішення апеляційного суду змінився кількісний та якісний склад співвласників домоволодіння, яке було предметом поділу відповідно до рішення суду першої інстанції від 24 вересня 2018 року, а саме: відповідачу ОСОБА_2 належить 1/8 частка у праві власності на спірне домоволодіння, ОСОБА_1 - 5/8 часток, іншим співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 1/8 частці кожному. 
Заявник просила поновити строк на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що розгляд справи Верховним Судом проводився без повідомлення учасників справи, а копію постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року вона отримала лише 
11 січня 2019 року у Пустомитівському районному суді Львівської області, оскільки з Верховного Суду копія постанови їй не надходила.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 
2019 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року в цій справі.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року задоволено.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року скасовано.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, про поділ нерухомого майна, відмовлено.
Повернуто ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1 158,71 грн згідно квитанції № 5 від 14 січня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 сплачений судовий збір в розмірі 1 877,97 грн.
Суди виходили з того, що на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2016 року, яке в подальшому скасоване постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, суд при вирішенні даного спору по суті визначив частки сторін у спірному будинку та провів відповідно до них поділ будинку, тому це рішення апеляційного суду стало підставою для ухвалення Пустомитівським районним судом Львівської області рішення від 24 вересня 2018 року, яке заявник просила переглянути за нововиявленими обставинами. Саме у зв`язку з ухваленням Апеляційним судом Львівської області рішення від 07 грудня 2016 року про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, в тому числі й ОСОБА_1 , вона уточнила свої вимоги у даній справі, виходячи вже із рівності її частки в будинку та частки відповідача у ньому (по 1/2 частці), 
а тому у зв`язку зі скасуванням рішення апеляційного суду та, відповідно, відновлення первинного розміру частки позивача ОСОБА_1 в будинку, яка 
є більшою, ніж 1/2, і становить 5/8 часток, - правових підстав для задоволення її позовних вимог не було. Апеляційний суд врахував, що відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Доводи скаржника про те, що повноваження представника позивача належним чином не підтверджені, тому позивач мала б особисто подати таку заяву або якимось іншим чином довести суду своє волевиявлення на подання такої заяви є безпідставними, оскільки представництво інтересів позивача адвокатом Задворняк В. В. у даній справі здійснювалось на підставі чинної нотаріально посвідченої довіреності та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно довіреності, яка є в матеріалах справи, представник ОСОБА_6 наділена повноваженнями щодо здійснення усіх процесуальних прав та вчинення усіх процесуальних дій, які має позивач у судовому процесі, 
в тому числі й правом від імені позивача, яка зараз знаходиться на території США, підписувати всі заяви та подавати їх до суду (а. с.184, 185, т. 2).
Апеляційний суд вказав, що представник позивача подала клопотання про поновлення строку на подання нею заяви про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами відповідно до статті 426 ЦПК України 
і зазначила причини пропуску такого строку, які можна визнати поважними, 
а тому відсутність в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження за нововиявленими обставинами висновку суду про поновлення заявнику строку на звернення із такою заявою не є підставою для скасування по суті правильного судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду цієї заяви. 
Аргументи учасників справи
У березні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заяви про перегляд за новововиявленими обставинами судового рішення; покласти судові витрати на позивача.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції вирішував спір не 
з урахуванням наявності судового рішення апеляційної інстанції від 07 грудня 2016 року, а з урахуванням заяви ОСОБА_1 про поділ домоволодіння між нею та її сином - ОСОБА_2 , тобто із дотриманням принципу диспозитивності. Тому постанова Верховного суду від 14 листопада 2019 року не є нововиявленою обставиною, оскільки рішення апеляційної інстанції від 
07 грудня 2016 року не було підставою для ухвалення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року, якою була особиста заява ОСОБА_1 . Враховуючи особисту участь під час розгляду справи про розподіл домоволодіння у 2018 році, наявність власноручно підписаної заяви про дозвіл на розподіл домоволодіння саме за варіантом, який запропонований ним, неоскарження такого судового рішення в апеляційному порядку, слід зробити висновок про те, що позивач погодила саме той розподіл, який затвердив суд. 
У статті 424 ЦПК України чітко визначений строк подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Згідно відмітки Пустомитівського районного суду Львівської області таку заяву ОСОБА_6 подала 17 січня 2019 року, хоча рішення Верховного Суду прийнято 14 листопада 2018 року та, відповідно, надіслано сторонам. Представник позивача - ОСОБА_6 разом із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подала також клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Однак вказане клопотання всупереч вимогам статті 127 ЦПК України розглянуто не було, відповідна ухвала судом не постановлялась, що є порушенням норм процесуального законодавства. 
В оскаржених судових рішеннях не вирішувалось питання поновлення строку на звернення із такою заявою до суду, не вирішувалось питання поважності чи неповажності пропуску строку, а тому суди допустили порушення вимог процесуального законодавства.
Постанови Верховного Суду, які стосуються поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження, також стосується і питання перегляду судових рішень, а тому вони можуть застосовуватись до правовідносин, які виникають по питанню перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, проте судами в справі, що переглядається, не застосовані.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
В указаній ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції 
в оскаржених судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду України від 13 липня 2016 року 
у справі № 3-774гс16, від 16 серпня 2017 року у справі № 2-799/09, у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 727/6552/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 813/1726/17).
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
У частині першій статті 419 ЦПК України визначено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Згідно зі статтею 126, частинами першою, четвертою статті 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
У частині першій, третій статті 426 ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. До заяви додаються, зокрема, 
у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення.
Згідно частини третьої статті 427 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 522/6750/17-ц (провадження № 61-1700св21) вказано, що «процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, у цій справі йдеться про подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення. Вирішення питання про відкриття провадження про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за заявою, яка подана 
з пропуском встановленого законом процесуального строку, можливе лише після вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 202/5711/14-ц (провадження № 61-8489св19) зазначено, що «судом апеляційної інстанції питання про дотримання ОСОБА_3 строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченого вимогами пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України взагалі не вирішувалося. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції розглянуто спір по суті та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» без попереднього вирішення питання про поновлення пропущеного заявником строку на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, чим порушено вимоги процесуального законодавства України, принцип правової визначеності та права сторін у справі на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод. Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного суду за наслідками задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами постановлена з порушенням норм процесуального права й підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що постанову Верховного Суду прийнято 
14 листопада 2018 року. Заяву про перегляд рішення суду першої інстанції від 
24 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами подано до суду 16 січня 2019 року, тобто з пропускомвстановленого пунктом 3 частини першої статті 424 ЦПК України строку. До заяви представник позивача додала клопотання про поновлення строку на подання нею заяви про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами відповідно до статті 426 ЦПК України 
і зазначила причини пропуску такого строку. В ухвалі суду першої інстанції від 
21 січня 2019 року про відкриття провадження за нововиявленими обставинами висновку суду про поновлення заявнику строку на звернення із такою заявою немає (а. с. 175, 188, 186, 190, т. 2).
За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, розглянув заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову без вирішення питання про поновлення пропущеного заявником строку на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскаржених судових рішень, так і ухвали суду про відкриття провадження за нововиявленими обставинами, та направлення справи до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 202/5711/14-ц (провадження № 61-8489св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі 
№ 522/6750/17-ц (провадження № 61-1700св21), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення та ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження за нововиявленими обставинами ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення та ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження за нововиявленими обставинами скасувати з передачею до суду першої інстанціїдля вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України 
у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими 
в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження 
№ 61-39028св18) зроблено такий висновок: «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, 
у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення 
з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження 
№ 12-161гс19)).
Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення 
у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 
2019 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 
18 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року скасувати. 
Справу № 2-1316/134/11 за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року,рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 
2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук