ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1508/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4774/20 Категорія: 304090000  	Білик О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.,
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 22 квітня 2019 року.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
       При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
       Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 17.07.2019 року, отримав картку типу: преміальна картка Platinum ( кредитний ліміт до 100 000 грн). Номер та строк дії картки зазначено в довідці про отримання картки.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 
Послався на те, що власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненння Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.63. договору – короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Пунктом 1.1.6.1 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.
Вказує, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 
В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав внаслідок чого, у останнього виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача становить 128 906,99 грн, яка складається з наступного: 94 884,51 грн – заборгованість за кредитом, в тому числі 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита; 94 884,51 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 34 022,48 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн – заборгованість по пені; 0,00 грн – нараховано комісії . 
Наданий час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПриватБанку.
На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь банку 128 906,99 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 22.04.2019 року та судовий збір.
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що між сторонами 22.04.2019 року дійсно було укладено кредитний договір, оскільки анкета-заява, яка додана до позовної заяви не містить посилань на те, що відповідач виявляв бажання оформити кредитний договір того чи іншого виду. Також відсутні докази того, що відповідач ознайомився під підпис з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування кредитування.
Крім того, розрахунки заборгованості, які додано до позовної заяви, не підтверджено жодним первинним документом.
Також позивачем не надано підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та знайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Позивачем не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, як і не було надано відомостей, що підтверджують строк дії картки. Відсутні докази, що у відповідача виникла заборгованість саме за договором від 22.04.2019 року, відкриття карткового рахунку, його номеру, та не надано виписок по ньому, які б підтверджували користуванням відповідачем кредитною карткою з 2019 року.
Таким чином, позивач не підтвердив доказами факт письмового укладення кредитного договору, фактичне отримання відповідачем саме кредитних коштів, суд не знайшов підстав для стягнення з відповідача заборгованість за кредитом, відповідно, не підлягають стягненню і заборгованість по процентам, пені та штрафи.
Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.
Апеляційні вимоги мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази у справі. Крім іншого, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.
Відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18 , твердження місцевого суду, про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг – є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача від публічно розміщеними Умовами та правилами – закон не вимагає, тому відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Крім того, відповідач підписуючи анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а також користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, в тому числі щодо сплати процентів, пені та штрафів.
Також суду першої інстанції надано до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача.
Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами відповідач не надав.
Також зазначено, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості ним не спростовано.
Крім того, у разі якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок, що судом зроблено не було.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 22 квітня 2019 року.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Крім того, заява містить лише персональні дані відповідача, контактну інформацію, дату та його підпис.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається старт карткового рахунку з 26.02.2018 року № НОМЕР_1 , зміна кредитного ліміту 17.07.2019 року і кредитний ліміт встановлений : 94 000 грн, кредитний ліміт змінено і станом на 16.01.2020 року становив 0,00 грн.
До анкети-заяви банк додав Витяг із тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, паспорт споживчого кредитування, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про надані кредитні картки, та копія витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, а також розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.04.2019 року станом на 08.07.2020 року.
17 липня 2019 року шляхом підписання паспорту споживчого кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами споживчого кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Зазначена інформація набирала чинність та була актуальною до 01 серепня 2019 року. Тобто, підписавши паспорт споживчого кредиту, позичальник погодився з умовами споживчого кредитування, які діяли тільки до 01 серпня 2019 року.
У виписці про рух коштів ОСОБА_1 , міститься інформація про рух коштів за декількома картками одночасно № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , а також, що відповідач користувався коштами шляхом зняття їх з кредитних карт, здійснював платежі, переводи, купівля товарів (послуг) , а також поповнював картки.
Відповідно до наданих банком розрахунків заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 128 906,99 грн, яка складається з наступного: 94 884,51 грн – заборгованість за кредитом, в тому числі 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита; 94 884,51 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 34 022,48 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн – заборгованість по пені; 0,00 грн – нараховано комісії.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.
Пред`являючи позов до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк обґрунтовував свої вимоги тим, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які підтверджується анкетою-заявою відповідача від 22.04.2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, випискою за картковим рахунком, Витягом із тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, паспортом споживчого кредитування, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткита наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22.04.2019 року.
Водночас додані банком до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Витяг з із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signatureне містять підпису відповідача, а, отже, їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, Умови та Правили надання банківських послуг у ПриватБанку  та  Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signatureдодані банком до позовної заяви, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 ознайомився саме з ними.
Саме тому суд першої інстанції вірно не погодився із доводами банку про необхідність враховувати Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку та умови щодо обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.
Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано заборгованість за процентами, тоді як в анкеті-заяві відповідача відсутня інформація щодо нарахування процентів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.
       Посилання позивача на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредитування, колегія суддів зазначає наступне.
       Зі змісту паспорту споживчого кредитування вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
       Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
       Як установлено, заява-анкета, що підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.
       За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
       Крім того, слід зазначити, що в паспорті споживчого кредиту вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 17.07.2019 року до 01.08.2019 року, тобто протягом п`ятнадцяти днів.
       Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків.
       Районним судом правильно зазначено, що не надано документальних підтверджень того, що розрахунки заборгованості за довогором від 22.04.2019 , які долучені до позовної заяви, дійсно стосується кредиту. яким користувався відповідач, так як в розрахунку немає посилань на відомості, за допомогою яких можливе ідентифікування боржника, зокрема посилань на номер рахунку боржника, а також виписка по рахунку, надана позивачем на підтвердження позовних вимог, та на основі якої здійснено розрахунок заборгованості, містить посилання на те, що у ній містяться всі її операції із використанням кредитних коштів та відповідач користувався банківським продуктом - карткою, знімаючи готівку .
       При цьому, вказана виписка охоплює період починаючи з 21.02.2018 року, тобто більше ніж рік до укладення кредитного договору, а тому не може бути належним доказом на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором від 22.04.2019 року.
       Крім того, згідно виписки вбачається, що в період з 21.02.2018 року по 07.03.2020 року відповідач користувався 5 картками, тому не є можливим встановити, з даної виписки, про нараховану заборгованість по кредитному договору від 22.04.2019 року, оскільки в анкеті заяві не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.
При цьому розрахунок заборгованості за кредитним договором від 22.04.2019 року, наданий банком, за період з 17.07.2019 року по 09.07.2020 року свідчить про те, відповідачем були здійснені витрати кредитних коштів, а також, що відповідачем було здійснено погашення заборгованості та списання коштів по процентах, але при цьому не можливо встановити за якою кредитною картою здійснено розрахунок заборгованості ( тіло кредита), оскільки відповідач користувався 5 картками.
Отже, як вірно встановлено районним судом, з позовної заяви та приєднаних до неї документів неможливо достовірно встановити, якою саме кредитною карткою користується відповідач по справі, що унеможливлює визначення умов кредитування та вирішення питання про правильність та обґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість з яких є предметом спору, у обумовлений в цьому документі період.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду черкаської області від 17 травня 2021 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді