ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 705/3630/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив:
-  визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 01.10.2017;
-  зобов`язати відповідача здійснити нарахування позивачу основної пенсії з інвалідності в розмірі 9350,51 грн. з 01.10.2017; 11755,17 грн. з 01.03.2019; 13484,05 грн. з 01.02.2020; 13722,41 грн. з травня 2020 року; 13868,75 грн. з вересня 2020 року;
-  визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.05.2020 №971050175608 про відмову у перерахунку пенсії;
-  стягнути з відповідача за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року на користь позивача кошти в сумі 96029,99 грн.;
-  визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку за поданими з 01.01.2020 заявами на здійснення перерахунку відповідно до абз.4 ч.4 ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15.05.2020 №971050175608 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяв від 04.02.2020, 14.05.2020 та 14.09.2020.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.03.2020 щодо перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 02.03.2020 та прийняти рішення за наслідками її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що поза увагою суду залишилось, те що порушені відповідачем права, що виражені в недоотриманих коштах, підлягають захисту шляхом зобов`язання здійснити виправлення допущених помилок, здійснити донарахування необхідних сум та провести відповідну доплату. Тобто суд, визнавши порушення з боку відповідача, лише зобов`язує його здійснити ті перерахунки (прийняти рішення), яких він не здійснював (відмовив у перерахунку). Здійснити нове перерахування по вже зробленим, але невірним нарахуванням, суд відповідача не зобов`язав та безпідставно покликався на дискреційні повноваження пенсійного органу, відмовляючи у стягненні недоотриманої пенсії за минулий час, які у цьому випадку відсутні.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
30 вересня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, протоколом від 22.06.2017 №2467 позивачу призначено пенсію по інвалідності з 30.05.2017 у розмірі 8410,31 грн. Відповідно до розпорядження відповідача від 06.07.2017 №175608 позивачу з 30.05.2017 здійснено розрахунок пенсії в сумі 8306,16 грн, а згідно з розпорядженням від 22.12.2017 розмір пенсії позивача з 30.05.2017 становить 8302,64 грн, з 01.10.2017 - 6171,47 грн. (а.с.133).
04.02.2020, 14.05.2020, 14.09.2020 позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок йому пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №  1058).
Рішенням від 28.02.2020 №971050175608 позивачу здійснено перерахунок пенсії по інвалідності та призначено її у розмірі 8302,64 грн з 01.02.2020.
Рішенням від 23.04.2020 №971050175608 позивачу здійснено перерахунок пенсії по інвалідності у зв`язку із індексацією заробітку та призначено її у розмірі 8812,85 грн з 01.05.2020.
У відповідь на заяву від 14.05.2020 відповідач листом від 15.05.2020 №2300-0315-8/21099 повідомив, що за заявою позивача від 04.02.2020 йому проведено перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 Закону №  1058 з 01.02.2020 з урахуванням страхового стажу та заробітної плати до 31.12.2019.
Оскільки від попереднього перерахунку не пройшло 2 роки прийнято рішення від 15.05.2020 №971050175608 про відмову у перерахунку відповідно до ч.4 ст.42 Закону №  1058.
Також у відповідь на заяву від 14.09.2020 відповідач листом від 17.09.2020 №2300-0315-8/46435 додатково зазначив, що після перерахунку страховий стаж склав 42 роки, 3 місяці та 19 днів, з яких 24 роки, 9 місяців та 21 день страховий стаж та 17 років, 5 місяців та 28 днів додатковий стаж. Крім того вказано, що із заробітної плати виключено оптимізацією 50 місяців 10% тривалості страхового стажу.
Вважаючи, що відповідач порушив право позивача на належний розмір пенсії, у зв`язку з чим підлягають стягненню суми недоотриманої пенсії за минулі періоди, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що відповідач неправомірно всупереч Закону №1058 зменшив розмір пенсії позивачу після її призначення. Позивач має право на перерахунок пенсії на підставі його заяв від 04.02.2020, 14.05.2020, 14.09.2020 відповідно до ч.4 ст.42 Закону №1058, а тому спірне рішення від 15.05.2020 №971050175608 є протиправним та підлягає скасуванню. У спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за заявою позивача від 02.03.2020 щодо перерахунку пенсії.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування позивачу основної пенсії з інвалідності в розмірі 9350,51 грн. з 01.10.2017; 11755,17 грн. з 01.03.2019; 13484,05 грн. з 01.02.2020; 13722,41 грн. з травня 2020 року; 13868,75 грн. з вересня 2020 року суд вказав на дискреційність повноважень відповідача, які суд не може підміняти в частині обрахунку розміру пенсії з урахуванням усіх складових.
Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги позивача стягнути з відповідача за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року на користь позивача кошти в сумі 96029,99 грн., з огляду на передчасність її заявлення, оскільки факту виплати пенсійних коштів передує їх нарахування, однак таких дій пенсійним органом не було здійснено.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Колегія суддів наголошує, що без вчинення відповідачем дій щодо здійснення перерахунку пенсії позивача за наслідками прийнятого у даній справі рішення судом першої інстанції, вимога про стягнення певних сум пенсії є передчасною, що було вірно визначено судом першої інстанції.
Такі вимоги позивача спрямовані на майбутній захист його прав, свобод та інтересів, які на час розгляду судом даної справи не були порушені, тобто відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались, проте наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути реальний захист порушеного суб`єктивного права позивача.
В той же час, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції. У даному випадку, у межах спірних правовідносин, такі обставини наявні.
Так, позовна вимога зобов`язати відповідача здійснити нарахування позивачу основної пенсії з інвалідності в розмірі 9350,51 грн. з 01.10.2017; 11755,17 грн. з 01.03.2019; 13484,05 грн. з 01.02.2020; 13722,41 грн. з травня 2020 року; 13868,75 грн. з вересня 2020 року стосується втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки як вірно вказав суд першої інстанції, суд не може підміняти державний орган та здійснювати його функцію щодо обрахунку розміру пенсії з урахуванням усіх складових
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            Н.М. Єгорова, 

                                                                                                     А.Г. Степанюк