ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року	Львів	Справа № 140/5301/21 пров. № А/857/17982/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.    Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 
суддя (судді) в суді першої інстанції – Мачульський В.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати право на пенсію за вислугою років згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до наявної вислуги років, яка становить 31 рік 6 місяців 20 днів; визнати протиправною відмову в оформленні та поданні до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документи для призначення з 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
05 липня 2021 року Адміністрація Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) подала до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивоване тим, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права на пенсію позивач знав ще в серпні 2019 року.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач в адміністративному позові просить визнати за ним право на пенсію за вислугу років згідно п. «а»    ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»    відповідно до наявної вислуги років, яка становить 31 рік 06 місяців 20 днів, при цьому не просить визнати таке право з 06 серпня 2019 року, тому доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та винести нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що днем виникнення права на пенсію для військовослужбовця, у разі наявності для цього правових підстав, є наступний день після звільнення з військової служби, а наслідком дотримання суб`єктом владних повноважень права військовослужбовця на пенсію за вислугою років є призначення та виплата йому такої пенсії. Оскільки позивач звільнений 06 серпня 2019 року та з цієї дати він не отримує пенсію за вислугою років, то з цього моменту він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що жодна норма законодавства не встановлює терміни реалізації особою права звернення за призначенням пенсії та не зобов`язує особу, звільнену із військової служби подавати заяву про призначення пенсії у ті чи інші терміни. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом у зв`язку із тим, що відповідач відмовив в оформленні та поданні до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже спірною є відмова відповідача.
Визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У даній категорії справ особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від уповноваженого органу відповіді на надісланий запит щодо оформлення документів для призначення пенсії.
Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від уповноваженого органу на звернення особи про підготовку документів для призначення пенсії.
З матеріалів справи слідує, що 29 квітня 2021 року представником позивача на адресу відповідача був надісланий адвокатський запит щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У відповідь на вказаний запит відповідачем надіслано лист від 06 травня 2021 року № 115-10864/0/6-21, яким позивача повідомлено про відсутність підстав для надання доручення відповідному прикордонному загону про підготовку документів, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на умовах, визначених ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що саме з листа відповідача від 06 травня  2021 року позивач дізнався про порушення свого права і тому з цієї дати необхідно відраховувати перебіг шестимісячного строку звернення до суду.
Відтак, колегія суддів вважає, що звернувшись до суду із позовом 26 травня 2021 року, позивач не пропустив строк звернення до суду.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Колегія суддів також враховує положення Висновку №    11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №    65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №    63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №    4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/5301/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.