КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 756/14449/21
провадження № 33/824/4900/2021 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 листопада  2021року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі  судді  Кирилюк Г. М., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року в складі судді Банасько І. М., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
 
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в  розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк  1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Не погодившись з вказаною постановою, 11.10.2021  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.
Посилається на ті підстави, що  судом першої  інстанції  не  в повному обсязі   було  встановлено  обставини справи, не  враховано,  що   він погодився  пройти медичне  обстеження  на  стан сп`яніння  в  спеціальному медичному закладі,  що було  зафіксовано на  відео.  Проте у проходженні відповідного  огляду  йому було відмовлено,  оскільки  сплинув час.  
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної  скарги,  апеляційний  суд дійшов  висновку, що апеляційна  скарга  не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова  суду першої  інстанції  в частині  визнання     ОСОБА_1    винним у вчиненні  правопорушення,  передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,  повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Суд першої  інстанції, дослідивши наявні  у справі  письмові  матеріали,  відеозаписи з нагрудної камери працівника  патрульної поліції, дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130  КУпАП, і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.
Відповідно  до змісту протоколу  про адміністративне  правопорушення серії  ААБ №216629, 02 серпня 2021 року о 01 год. 10 хв. по вул. Ярослава Івашкевича, 8 в м. Києві,   ОСОБА_1  керував транспортним засобом  SKODA,   реєстраційний номер   НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нечітка мова,  від проходження  огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Подію зафіксовано на нагрудний відео реєстратор АА-00140.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за  відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом  п. 2.5 Правил  дорожнього  руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Вимоги п.2.5 Правил  дорожнього  руху України  водієм   ОСОБА_1 дотримано не  було.
Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від   9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Судом  встановлено,  що працівниками поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 були  виявлені ознаки, які можуть свідчити про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, та останньому було запропоновано пройти відповідний огляд,  від якого останній  відмовився.
Доводи  апеляційної  скарги про те, що   ОСОБА_1 не  відмовлявся від проходження  відповідного  огляду  у закладі  охорони здоров`я є необґрунтованими.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,   ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
За  наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і могли б  слугувати підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційна  скарга  не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не  встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов  висновку, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року  є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову  суду  першої  інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП суд
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної  інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                   Г. М. Кирилюк