ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/371/21	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
   головуючого судді Савицького Я.Ф.,
              суддів Головея В.М.,
                                                            Разюк Г.П.,
секретар судового засідання – Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Кізім Т.О., у порядку самопредставництва;
від відповідача: Лагута В.А., у порядку самопредставництва;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона
на ухвалу Господарського суду Херсонської області про відмову у відстроченні виконання рішення 
від 10 вересня 2021 року (повний текст складено 10.09.2021)
у справі № 923/371/21
за позовом Акціонерного товариства “Херсонобленерго”
до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона 
про стягнення 266 388,86 грн., -

суддя суду першої інстанції: Пінтеліна Т.Г.,
час та місце винесення ухвали: 10.09.2021, м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 03.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 року у справі №923/371/21 повністю задоволені позовні вимоги Акціонерного товариства (АТ) “Херсонобленерго” (позивач); стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ) міста Херсона (відповідач) на користь позивача 266 388,86 грн. вартості необлікованої/недоврахованої електроенергії та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 995,83 грн.
22.06.2021 на виконання рішення суду від 21.05.2021 видано відповідний наказ.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 року у справі №923/371/21 залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 у даній справі та набрало законної сили.
06.08.2021 року від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона надійшла заява про відстрочення на шість місяців виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 у справі №923/371/21.
Заява мотивована тим, що КЕВ м. Херсона є неприбутковою організацією, яка утримується за рахунок коштів Державного Бюджету. При цьому, відповідно до бюджетного законодавства України виконувати наказ суду, виданий для проведення примусового стягнення за рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 року у справі №923/371/21 будуть органи державного Казначейства у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845 (Порядок №845).
Заявник вказує, що безспірне списання коштів з рахунків КЕВ м. Херсона на підставі наказу Господарського суду Херсонської області може негативно вплинути на підтримання побуту підрозділів військових частин та їх боєздатність.
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 у справі №923/371/21 (суддя Пінтеліна Т.Г.) відмовлено Квартирно-експлуатаційному відділу м. Херсона у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 у справі №923/371/21.
Суд виходив з того, що заявник не навів суду переконливих доводів щодо наявності виняткових обставин у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, які б тягли за собою необхідність відстрочення виконання рішення суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 року у справі №923/371/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона про відстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 по справі №923/371/21 на шість місяців.
Обґрунтування апеляційної скарги є аналогічним із доводами заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 у справі №923/371/21.
Крім того, КЕВ зазначив, що посилання господарського суду першої інстанції на приписи п. 14 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона, затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України №278 від 17.12.2019, щодо можливості КЕВ спрямовувати власні надходження (кошти від господарської діяльності), зокрема, на заходи, необхідні для виконання основних функцій, але не забезпечені коштами загального фонду бюджету, в тому числі на погашення заборгованості перед позивачем, є неправомірним, оскільки згадане Положення на час розгляду заяви КЕВ про відстрочку виконання судового рішення від 21.05.21021 у справі № 923/371/21 втратило свою чинність.
Апелянт вказує, що наказом командувача Сил логістики Збройних сил України від 90.06.2021 №254 затверджено нове Положення про квартирно - експлуатаційний відділ м. Херсона, в якому приписи стосовно використання прибутку, отриманого від господарської діяльності для фінансування видатків установи, незабезпечених коштами загального фонду бюджету, відсутні.
У зв`язку з цим, КЕВ м. Херсона разом з апеляційною скаргою заявив клопотання про залучення до справи додаткових документів, а саме: копію Положення про Квартирно - експлуатаційний відділ м. Херсона, затверджене наказом начальника Сил логістики Збройних сил Украйни від 90.06.2021 №254 та Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги (форма №4-1д) за січень-серпень 2021.
При цьому, посилаючись на наведений Звіт (форма №4-1д), який є додатком 2 до Порядку складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 №44 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2017           №44), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 09.02.2012 за №196/20509, апелянт зауважує, що затверджені надходження спеціального фонду КЕВ становлять 919 130,00 грн., з яких надходження: від додаткової (господарської) діяльності – 795 912,08 грн.; від оренди майна бюджетних установ – 45  000,00 грн.; цільове фінансування 78  217,92 грн. 
Тобто, згідно приведеної звітності, фактичні надходження КЕВ склали 69 4867,98 грн. (з яких: 152 093,04 грн. - залишок на початок звітного року; 542 774,94 грн. - надійшло коштів за звітний рік), касові видатки склали 360 752,41 грн. (рядок 070 звітності), залишок становить 334 115,57 грн.
Разом з приведеним, затверджені видатки КЕВ становлять ті самі 919 130,00 грн., з яких видатки на використання товарів і послуг за КЕКВ 2200 – 709 627,00 грн. (рядок 150); інші поточні видатки за КЕКВ 2800 – 209 503,00 грн.
Таким чином, стверджуючи про недонадходження коштів до спеціального фонду від додаткової (господарської) діяльності до спеціального фонду, апелянт зазначає, що висновки місцевого господарського суду про спроможність КЕВ спрямовувати власні надходження (кошти від господарської діяльності) на здійснення заходів, необхідних для виконання основних функцій, але не забезпечених коштами загального фонду бюджету за відповідною бюджетною програмою, в тому числі на погашення заборгованості перед позивачем відповідно до рішення від 25.05.2021р. у даній справі, є хибним та необґрунтованими.
Більш детально доводи Квартирно – експлуатаційного відділу м. Херсона викладені в апеляційній скарзі.
05.10.2021 від Акціонерного товариства "Херсонобленерго" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Зокрема, позивач зазначає, що КЕВ м. Херсона не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 у справі №923/371/21, розгляд справи призначено на 03 листопада 2021 о 10:00 год.
19.10.2021 до суду надійшла заява представника АТ "Херсонобленерго" – Кізім Т.О., якою заявник просив надати йому можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”.
Вказана заява була задоволена ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2021.
25.10.2021 від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої заявник просив доручити, зокрема, Господарському суду Херсонської області (73003, м. Херсон, вул. Театральна, 18).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 зазначену заяву було задоволено; доручено Господарському суду Херсонської області забезпечити проведення судового засідання по справі №923/371/21, розгляд якої призначено на 03 листопада 2021 року о 10:00 год., в режимі відеоконференції.  
У судовому засіданні 03.11.2021, яке проводилось у режимі відеоконференції, представник КЕВ підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити і скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 у справі №923/371/21 на 6 місяців. Представник АТ «Херсонобленерго» заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду – без змін.
В судовому засіданні, розглянувши клопотання КЕВ м. Херсон та надані апелянтом до апеляційної скарги документи (копію Положення про Квартирно - експлуатаційний відділ м. Херсона, затверджене наказом начальника Сил логістики Збройних сил Украйни від 90.06.2021 №254 та Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги (форма №4-1д) за січень-серпень 2021), колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Разом з тим, скаржником не наведено поважних причин неможливості своєчасного подання вказаних документів в суд першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку чим, надані до апеляційної скарги документи залишаються колегією суддів без розгляду.
При цьому, колегія суддів зауважує про хибність посилання апелянта на те, що він просив долучити до матеріалів даної справи копію Положення про Квартирно - експлуатаційний відділ м. Херсона, затверджене наказом начальника Сил логістики Збройних сил Украйни від 90.06.2021 №254 та Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги (форма №4-1д) за січень-серпень 2021 в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи №923/371/21 та аудіозапис судового засідання від 10.09.2021, в якому розглядалась відповідна заява КЕВ м. Херсон про відстрочення виконання рішення у даній справі, апеляційний суд зазначає, що жодної письмової або усної заяви відповідача щодо залучення вищевказаних документів до матеріалів даної справи не існує.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
У відповідності до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
За змістом ст. ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.  
Водночас, у відповідності до норми спеціального закону, зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частиною 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. ч. 4, 5 та 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).
В контексті вищенаведених норм судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи,при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.
Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.
Разом з тим, у заяві про відстрочення виконання судового рішення у даній справі відповідач (боржник) посилається на відсутність у КЕВ м. Херсон грошових коштів в повному обсязі для виконання рішення суду в добровільному порядку. Проте, всупереч цьому, до заяви не додано належних та допустимих документів на підтвердження наведених доводів відповідача.
Одночасно судова колегія звертає увагу на те, що Положенням про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсон передбачено здійснення останнім дозволених видів господарської діяльності у відповідності до чинного законодавства України та має право надавати послуги та проводити відпуск матеріальних цінностей квартирного призначення у т.ч. іншим юридичним або фізичним особам, здавати в оренду підприємствам, установам та громадянам об`єкти нерухомого майна, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності тощо.
При цьому, відповідно до п. 11 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти (кошти бюджету) - це належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.
За п. 37 ч. 1 ст. 2 Бюджетного коексу України надходження бюджету це доходи бюджету, повернення кредитів до бюджету, кошти від державних (місцевих) запозичень, кошти від приватизації державного майна (щодо державного бюджету), повернення бюджетних коштів з депозитів, надходження внаслідок продажу/пред`явлення цінних паперів.
До доходів бюджету, згідно п. 23 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, віднесено податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).
До витрат бюджету, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, віднесено видатки бюджету, надання кредитів з бюджету, погашення боргу та розміщення бюджетних коштів на депозитах, придбання цінних паперів.
Видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. До видатків бюджету не належать: погашення боргу; надання кредитів з бюджету; розміщення бюджетних коштів на депозитах; придбання цінних паперів; повернення надміру сплачених до бюджету сум податків і зборів та інших доходів бюджету проведення їх бюджетного відшкодування; компенсація частини суми штрафних (фінансових) санкцій, що перераховується покупцям (споживачам) за рахунок штрафних (фінансових) санкцій, застосованих органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (п. 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
Пунктом 15 ст. 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що власні надходження бюджетних установ - надходження, отримані в установленому порядку бюджетними установами як плата за надання послуг, виконання робіт та цільових заходів, гранти, дарунки та благодійні внески, а також надходження від реалізації в установленому порядку продукції чи майна та іншої діяльності.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодесу України власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету. При цьому надходження бюджетних установ у вигляді майна (активів) в натуральній формі, отримане від інших бюджетних установ, які відповідно до законодавства виконують функції з управління об`єктами державної (комунальної) власності, у межах відповідного бюджету, не є власними надходженнями таких бюджетних установ.
З наведених норм Бюджетного кодексу України та приписів Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсона вбачається, що кошти, отримані Боржником внаслідок своєї господарської діяльності є власними надходженнями даної бюджетної установи, що отримуються додатково, відносяться до 2 підгрупи І групи за класифікацією власних надходжень, включаються до спеціального фонду бюджету та можуть використовуватись на господарські потреби (... оплату комунальних послуг і енергоносіїв... ).
Дане узгоджується, також, із підпунктом 133.4.2. пункту 133.4. статті 133 Податкового кодексу України, відповідно до якого доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.
Більше того, відповідно до п. 3 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002, далі Порядок №228) - установа, для забезпечення своєї діяльності, складає індивідуальні кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису за кожною виконуваною нею бюджетною програмою (функцією).
Пунктом 19 Порядку №228 визначено, що спеціальний фонд проекту кошторису передбачає складення зведення показників спеціального фонду кошторису за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами їх використання.
Видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються та витрачаються у такій послідовності: перша черга за встановленими напрямами використання; друга черга на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов`язань за спеціальним та загальним фондом кошторису; третя черга на проведення заходів, пов`язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду (п. 23 та п. 49 Порядку №228).
Таким чином, Боржник може спрямовувати власні надходження (кошти від господарської діяльності) на здійснювані за рахунок відповідних надходжень заходи, та на заходи, необхідні для виконання основних функцій, але не забезпечені коштами загального фонду бюджету за відповідною бюджетною програмою у пропорційному співвідношенні 50/50 від таких надходжень тобто 50% власних надходжень, що зараховуються до доходу спеціального фонду кошторису залишаються в розпорядженні бюджетних установ.
Тобто, колегія суддів зазначає, що відповідачем взагалі не надано доказів того, що на момент розгляду даної заяви дійсно існують виняткові обставини, які спричинюють ускладнення або унеможливлюють виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, відповідно до п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення БК України виключно Казначейством України виконується рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів). Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. При цьому безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845) (Порядок №845).
Пунктом 25 Порядку №845 унормовано, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. На час здійснення безспірного списання коштів проводяться платежі боржника: за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України; із сплати податків і зборів, у тому числі судового збору; поштових послуг під час здійснення переказу коштів із соціальних виплат, передбачених державним бюджетом на відповідний рік (у тому числі пенсій всіх видів та поштових послуг з доставки та виплати сум компенсаційних виплат); за видатками спеціального фонду відповідного бюджету на оплату праці та нарахування на заробітну плату, придбання медикаментів, забезпечення продуктами харчування, оплату комунальних послуг та енергоносіїв; з рахунків із спеціальним режимом використання; за рахунок позик/грантів за міжнародними договорами; у випадку, встановленому абзацом другим пункту 30 цього Порядку.
У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому, положення пунктів 28-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.
Згідно із абзацем 3 п. 26 Порядку №845 судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.
Відповідно до п. 29 Порядку №845, якщо боржник, який є одержувачем бюджетних коштів, повідомляє про те, що заборгованість за виконавчими документами не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою, які їх уповноважили виконувати, та надає документи, які це підтверджують, орган Казначейства повертає виконавчі документи стягувачу для стягнення таких коштів через органи виконавчої служби.
Отже, жодної колізії права стосовно безспірного списання коштів з рахунків КЕВ м. Херсона, на яку посилається відповідач, не вбачається.
Колегією суддів при цьому враховується, що КЕВ м. Херсон був обізнаний про наявність у нього заборгованості перед АТ Херсонобленерго в сумі 266 388,86 грн. вартості необлікованої/недоврахованої електроенергії ще з 10.06.2021 (про що відповідач зазначив при оданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 21.05.2021), проте, заявником не надано належних доказів, що з моменту прийняття наведеного рішення, ним приймались будь-які заходи для його виконання: матеріали справи №923/371/21 не містять доказів хоча б часткової оплати боржником заборгованості на виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021.
Враховуючи наведене, станом на дату звернення до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду (06.08.2021), КЕВ м. Херсон вже отримав відстрочення виконання грошового зобов`язання на 3 місяці.
Також, колегія суддів враховує, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача, у зв`язку з порушенням останнім Правил роздрібного ринку електричної енергії. 
Апеляційний суд вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.
Відтак, за відсутності виняткових обставин щодо відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, останнє повинно бути виконаним боржником.
Колегія суддів зазначає, що посилання заявника на складне фінансове становище та відсутність бюджетних асигнувань, чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення у даній справі.
Судова колегія цілком погоджується з висновком місцевого господарського суду, який зазначив, що наведені заявником обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається заявник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.
Така підстава, як неприбутковість бюджетної установи, скрутне фінансове становище, не є виключними, винятковими чи такими, що свідчить про неможливість чи ускладненість виконання рішення на стадії його виконання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки заявник не навів переконливих доводів щодо наявності саме таких виняткових обставин у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, які б тягли за собою необхідність відстрочення виконання рішення суду, підстави для задоволення заяви про відстрочення виконання цього рішення відсутні.
Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку, ухвала Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 21.05.2021 у справі №923/371/21 відповідає нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.
Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 у справі №923/371/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 10.09.2021 про відмову у відстроченні виконання рішення у справі №923/371/21 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 04.11.2021.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

Суддя                                                                                          Разюк Г.П.