ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1405/21                                              Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Степанюка А.Г.,
суддів                                - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняту у порядку письмового провадження ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2019 року №0002323305, №0002233305, №0002333305.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча матеріалами справи і підтверджується прощення АТ «УкрСиббанк» заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, однак, оскільки указаний кредит було отримано Позивачем на придбання єдиного житла, то указана сума не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що матеріалами справи підтверджується отримання Позивачем додаткового блага у вигляді прощеного боргу, що, відповідно, є об`єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб і військового збору. Окремо звертає увагу, що судом не було враховано факт пропуску Позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом правильно вказано, що не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором сума, прощена (анульована) за кредитом в іноземній валюті, що отриманий для придбання єдиного житла. Вказує на безпідставності аргументів Апелянта про ненадання судом оцінки факту пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом, оскільки, по-перше, спірні індивідуальні акти на її адресу не направлялися, по-друге, ухвалою від 26.05.2021 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Черкаській області про залишення позову без розгляду. Поряд з цим, зауважує, що судом не було надано оцінку доводам Позивача про порушення Відповідачем порядку та процедури проведення перевірки.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11324702000 від 28.03.2008 року, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в сумі 28000 доларів США.
Крім того, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений також договір іпотеки нерухомого майна № 81403 від 28.03.2008 року. Відповідно до вказаного договору Позивач, з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Через неможливість ОСОБА_1 виконувати свої кредитні зобов`язання перед банком, нею проведено реструктуризації боргу за наслідками якої станом на 27.11.2017 року АТ «Укрсиббанк» анулювало кредитну заборгованість шляхом прощення боргу за кредитом в сумі 17  243,48 доларів США, за умови, що ОСОБА_1 сплачує на користь банку 9  209 доларів США та 9  111 грн. витрат на судовий збір за позовом банку до останньої.
З метою виконання умов щодо реструктуризації банківського боргу за погодженням з АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_1 27.11.2017 року продала іпотечну квартиру по АДРЕСА_1 , третім особам, сплативши банку сумі 9  209 доларів США та 9  111,00 грн.
У зв`язку викладеним у період з 19.08.2019 року по 23.08.2019 року працівниками ГУ ДПС у Черкаській області на підставі наказу від 24.06.2019 року №1305 та у відповідності до пп. пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. п. 79.1, 79.2 ст. 79 ПК України було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати сум податків до бюджету за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.
У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем:
- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 83  535,29 грн.;
- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п. 16-1 пізрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір в сумі 6  961,27 грн.;
- п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 та п. 179.1 ст. 179 ПК України.
Результати перевірки зафіксовані в акті від 02.09.2018 року №11/23-00-33-0214/ НОМЕР_1 (а.с. 9-16).
На підставі викладених в акті перевірки висновків ГУ ДПС у Черкаській області 25.10.2019 року прийняті:
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0002323305 (а.с. 18), яким Позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 104419,11 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 83  535,29 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 20  883,82 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0002333305 (а.с. 19), яким Позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 8  701,59 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 6  961,27 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1  740,32 грн.;
- податкове повідомлення-рішення форми «П4» №0002233305 (а.с. 20), яким до Позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170,00 грн. 
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 49, 162, 164, 165, 167, 179, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, прийшов до висновку, що сума прощеного боргу не підлягає включенню до оподатковуваного доходу фізичної особи, позаяк кошти за кредитним договором були отримані Позивачем для придбання єдиного житла. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Приписи пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають дохід з джерелом їх походження з України як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові від Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 802/598/16-а.
Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у редакції, чинній з 01.01.2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
При цьому, згідно пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, який визначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, такі доходи - основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Системний аналіз наведених вище норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з додаткового блага та щодо його відображення у річній податковій декларації на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України виникає за сукупності таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності; такий прощений борг має стосуватися виключно основного тіла кредиту без урахування суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені); кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу; кредитор зобов`язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).
Матеріали справи свідчать, що анулювання (прощення) кредитором Позивачу боргу відбувалося до закінчення строку позовної давності, оскільки останній станом на 27.11.2017 року самостійно визнав розмір заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 року №11324702000, а відтак станом на 27.11.2017 року визначений ЦК України строк позовної давності не закінчився.
Факт належного повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу та ознайомлення останньої з необхідністю відображення доходу у річній податкові декларації та самостійної сплати податку підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про анулювання боргу від 27.11.2017 року №84/158. При цьому, в указаному повідомленні зазначено, що сума прощеної заборгованості складається безпосередньо з суми основної заборгованості по кредиту (464  084,92 грн.) та не включає в себе заборгованість за процентами (6  147,62 грн.).
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, наведені вище обставини свідчать про правильність позиції контролюючого органу про те, що анульована за кредитним договором сума боргу у розмірі 464  084,92 грн. у 2017 році є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а відтак в силу положень пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом і підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2017 рік.
При цьому судовою колегією враховується, що оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2017 року визначена у розмірі 3  200,00 грн., то до складу загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2017 рік необхідно включити суму 463  284,92 грн. (464  084,92 грн. - 800,00 грн.). Відтак незменшення Відповідачем об`єкту оподаткування анульованої за кредитом суми на 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 року, свідчить, що останнім невірно визначено як суму податкового зобов`язання, так і розмір штрафних (фінансових) санкцій.
Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на запит ГУ ДФС у Черкаській області ПАТ «УкрСиббанк» листом від 25.09.2018 року №14-2-02/39108 повідомив Відповідача про нарахування, зокрема, Позивачу доходу у вигляді анулювання (прошення) заборгованості за кредитом. Отже, банком повідомлено Позивача про прощення (анулювання) боргу, тобто дотримано умови, з якими положення пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу. Крім того, як було встановлено раніше, ПАТ «УкрСиббанк» повідомило ОСОБА_1 про наявність указаного обов`язку.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Позивач не виконав передбаченого пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України обов`язку та не задекларував отриманий у 2017 році дохід у сумі 463  284,92 грн. у вигляді додаткового блага, а саме суми анульованої основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством (пп. 54.3.1); дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп. 54.3.2).
Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність всіх передбачених законом правових підстав для виникнення у Позивача оподаткованого доходу у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, однак в сумі 463  284,92 грн., а не в сумі 464  084,92 грн., як помилково вказав контролюючий орган. Відтак, донарахування податкових зобов`язань на суму 144,00 грн. (18% від 25% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року) та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 36,00 грн. (144,00 грн. х 25%) є неправомірним.
Крім того, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Приписи п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За правилами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу, що отриманий фізичною особою та який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб. 
Зважаючи на викладене, та з огляду на те, що до складу загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2017 рік необхідно включити суму 463  284,92 грн., а не 464  084,92 грн., то визначення належної до сплати суми військового збору у розмірі 6  961,27 грн. (464  084,92 х 1,5%) є помилковим, позаяк базою його обчислення є сума річного оподатковуваного доходу у розмірі 463  284,92 грн., а відтак належна до сплати сума військового збору має становити 6  949,27 грн.. Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що донарахування податкових зобов`язань на суму 12,00 грн. (1,5% від 25% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року) та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 3,00 грн. (12,00 грн. х 25%) є неправомірним.
Судовою колегією враховується, що згідно пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Черкаський окружний адміністративний суд вірно зауважив, Закон про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла, ні на момент виникнення спірних правовідносин, ні на час розгляду цієї справи не прийнятий. Відтак, на переконання суду першої інстанції, з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №820/2600/16, не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що у постанові від 06.05.2020 року у справі № 820/6319/16 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо можливості застосування положень пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, зазначив, що вказана норма може бути застосована лише за умови набрання чинності законом про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті.
Таким чином, оскільки на час виникнення спірних правовідносин Закон про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла, не прийнято, то у суду першої інстанції (з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду) були відсутні підстави для застосування при вирішенні цього спору приписів пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №820/2600/16 є помилковим, оскільки предметом спору у ній було стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб при поданні платником податків у 2016 році уточнюючої декларації, а не скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2017 рік. 
Надаючи оцінку доводам Позивача про те, що направлення Відповідачем документів на іншу ніж податкову адресу ОСОБА_1 , взагалі не зумовило виникнення у ГУ ДПС у Черкаській області права на проведення позапланової перевірки платника податків, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
За правилами пп. пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;
Приписи п. 79.2 ст. 79 ПК України визначають, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому за правилами п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Положеннями абз. 5 п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України передбачають, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як вбачається з матеріалів справи, наказ про призначення перевірки від 24.06.2019 року №1305 та повідомлення №441/23-00-13-0214 направлені на адресу: АДРЕСА_3 . Указана податкова адреса визначена контролюючим органом на підставі відомостей, які останній згідно відомостей електронної податкової бази, які були надані на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 26.08.2021 року. На цю ж адресу контролюючим органом направлялися й акт перевірки та спірні податкові повідомлення-рішення.
У розрізі наведеного суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Згідно п. 45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Отже, законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася. 
При цьому, вирішуючи питання щодо застосування указаних норм права, Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі № 826/17798/18 прийшов до висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що будь-яких інших відомостей щодо податкової адреси ОСОБА_1 , ніж АДРЕСА_3 , у розпорядженні ГУ ДПС у Черкаській області на час призначення та проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не було, доказів подання Відповідачу заяви про зміну податкової адреси з 23.11.2017 року Позивачем не надано, а жодних зауважень з приводу несвоєчасного направлення ГУ ДПС у Черкаській області наказу від 24.06.2019 року №1305 про проведення перевірки ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_3 , Позивачем не висловлено, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість твердження ОСОБА_1 про порушення ГУ ДПС у Черкаській області вимог щодо повідомлення платника податків про призначення перевірки.
Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ГУ ДПС у Черкаській області, прийшовши до правильного висновку про порушення ОСОБА_1 положень податкового законодавства в частині несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору на отримане у 2017 році додаткове благо у вигляді прощеного (анульованого) боргу за кредитом, невірно визначив базу оподаткування вказаними податком і збором, залишивши поза увагою положення пп. «д» п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, за якими база оподаткування суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності зменшується на 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік).
А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.10.2019 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню в таких частинах: 
- №0002323305 - в сумі 144,00 грн. податкового зобов`язання та в сумі 36,00 грн.;
- №0002333305 - в сумі 12,00 грн. податкового зобов`язання та в сумі 3,00 грн.
У свою чергу, з огляду на викладені вище висновки суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2019 року №0002233305, яким до Позивача за неподання річної податкової декларації за 2017 рік застосовано передбачену пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 120.1 ст. 120 ПК України відповідальність у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позовних вимог виключно з огляду на безпідставність донарахування Позивачу податкових зобов`язань за додатковим благом, що має своїм наслідком скасування судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ГУ ДПС у Черкаській області задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позовних вимог.
Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат та стягнення з ГУ ДПС у Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог (0,17%) в сумі 1,92 грн. за подання позовної заяви, виходячи із належної до сплати суми судового збору 1  126,61 грн. Інша частина сплаченого судового збору (1  733,59 грн.) може бути повернута у визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір» порядку як надміру сплачена.
Як вже було зазначено вище, оскільки за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог, то, зважаючи на приписи ч. 6 ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за доцільне здійснити перегляд ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у межах цього ж апеляційного провадження, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ГУ ДПС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24  400,00 грн.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Позивачем було надано лише ордер та розрахунок витрат на правничу допомогу, у той час як будь-яких інших документів на підтвердження їх понесення ОСОБА_1 надано не було.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що до заяву про ухвалення додаткового судового рішення представником Коновалюк Л.О. через систему «Електронний суд» були надані всі необхідні для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу документи, а тому висновки суду про їх відсутність суперечать матеріалам справи. Крім того, наголошує, що клопотання про зменшення розміру судових витрат Відповідачем не заявлялося, що дає суду підстави для їх присудження у повному обсязі.
Після усунення визначених в ухвалі від 06.07.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Черкаській області просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що розмір заявлених до присудження з Відповідача судових витрат є завищеним та неспівмірним із розміром проведеної роботи та сплаченої суми судового збору. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За правилами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Отже, витрати на правничу допомогу є складовою витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що законодавцем надано право стороні подавати докази понесення судових витрат, які остання сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, як до закінчення судових дебатів у справі так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Матеріали справи свідчать, що рішення суду у цій справі було прийнято 26.05.2021 року, копію якого отримано Позивачем 29.05.2021 року (а.с. 102). При цьому 02.06.2021 року ОСОБА_1 на адресу суду через систему «Електронний суд» було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої, як стверджує Апелянт, було додано: прибутковий касовий ордер від 15.03.2021 року №1; договір про правову допомогу від 23.01.2021 року та додаток №2 від 22.02.2021 року; розрахунок витрат на правову допомогу; акт виконаних робіт №1 від 31.05.2021 року. Водночас, як свідчать матеріали справи, відповідні документи у них відсутні.
Поряд з цим пунктом 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 року № 814, конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (додаток 1) у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.
У разі надходження забруднених чи пошкоджених документів, зміст і реквізити яких неможливо встановити, складається акт (додаток 1) у двох примірниках, один з яких направляється відправнику разом із документами без їх реєстрації.
Отже, у випадку відсутності документів, які визначені в якості додатку до заяви (клопотання, тощо), складається відповідний акт, який фіксує відповідні обставини. Разом з тим, матеріали справи відповідного акту не містять, що дає суду апеляційної інстанції підстави стверджувати, що додаток 2 « ОСОБА_1 додатки у справі 580_1405_21.pdf.» було подано разом із заявою про ухвалення додаткового рішення від 02.06.2021 року (вх. №19797/21), однак з невідомих причин відсутній у матеріалах справи.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що, не пересвідчившись у складі обсягу документів, які подані разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про їх неподання Позивачем, а відтак помилково вказав на відсутність у справі ряду документів, які б давали змогу перевірити обґрунтованість заявлених до присудження з Відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу. 
Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.
Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.
Таким чином, згідно указаної позиції Верховного Суду, постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм статті 252 КАС України.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що, постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо форми судового рішення та його змісту, позаяк за наявності на те процесуальних підстав питання щодо ухвалення додаткового судового рішення по суті заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.
Разом з тим, зважаючи на те, що повноваженнями щодо ухвалення додаткового рішення у справі наділений той суд, який приймав рішення по суті спору, а питання щодо розподілу судових витрат повинен вирішити суд апеляційної інстанції у випадку ухвалення нового рішення, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, про що подавалася відповідна заява до суду першої інстанції.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «УПГ» протягом встановленого процесуальним законом строку було надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких:
- договір про надання професійної правничої допомоги від 23.01.2021 року №23/01-2021 і додаток №2 від 22.02.2021 року до нього;
- акт виконаних робіт від 31.05.2021 року №1 на суму 24  400,00 грн.;
- розрахунок витрат на правничу допомогу;
- прибутковий касовий ордер №1 від 15.03.2021 року.
Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 року у справі № 120/3929/19-а.
Як вірно зазначено ОСОБА_1 , заперечень до суду першої інстанції щодо розміру заявлених до присудження судових витрат від ГУ ДПС у Черкаській області не надходило. У свою чергу, зважаючи на те, що фактично питання щодо присудження витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не розглядалося, судом апеляційної інстанції при визначенні їх розміру береться до уваги й позиція Відповідача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу Позивача.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі видів наданих послуг, а також їх розумності, пропорційності і співмірності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Щодо обґрунтованості витрат, наведених у пунктах 2, 3, 4, 7 акту від 31.05.2021 року №1, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що такі послуги (вивчення акту перевірки та податкових повідомлень-рішень, роботи з вивчення законодавства та судової практики, узгодження правової позиції з клієнтом, а також інші витрати, пов`язані з наданням правової допомоги) належать до такої діяльності адвоката як складання процесуальних документів, до якої останні мають бути включені. Отже, окреме виділення від підготовки позовної заяви таких послуг є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки позовної заяви, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.
Що стосується витрат, пов`язаних із складанням адвокатських запитів, аналізу відповідей на них і складанні позовної заяви, а також підготовка і подача до суду клопотань та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що ці дії були вчинені представником ОСОБА_1 , вони є пов`язаними із розглядом цієї справи та є обґрунтованими. 
Разом з тим, враховуючи категорію складності даної справи (малозначна) та необґрунтованість частини заявлених до відшкодування витрат, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які Позивач просив компенсувати, не є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, у зв`язку з чим з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, вважає, що присудженню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Черкаській області підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30,00 грн.
Аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 820/1719/18, від 29.01.2020 року у справі № 826/16707/18, від 17.08.2020 року у справі № 820/1683/18.
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 242-244, 250, 252, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Черкаській області податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2019 року №0002323305 в частині визначення податкового зобов`язання на суму 144 гривні 00 копійок та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 36 гривень 00 копійок.
Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Черкаській області податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2019 року №0002333305 в частині визначення податкового зобов`язання на суму 12 гривень 00 копійок та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 3 гривні 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 (одна) гривня 92 копійки.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 (тридцять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено та підписано «13» жовтня 2021 року.