Номер провадження: 22-ц/813/3835/21 
Номер справи місцевого суду: 509/2652/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
       суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюра Т.В.,
за участю:
секретаря                        Хухрова С.В.,
               представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Шараг О.В.,
               представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куренної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна та визнання права власності на майно,
встановив:

09 червня 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Нан Д.М. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки та відповідача в період з червня 2010 року по травень 2017 року, визнати земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий № 5123782000:02:004:0288 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 406,2 кв.м., що розташовані на території АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Також просила суд здійснити поділ спільного сумісного майна, визнавши за позивачкою право власності на 3/4 частини:
земельної ділянки, площею 0,100 га, кадастровий № 5123782000:02:004:0288 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 406,2 кв.м., що розташовані на території АДРЕСА_1 ;
транспортного засобу марки TESLA, модель Model X, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , зареєстрованого за відповідачем 31.10.2018 року;
транспортного засобу марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_3 ,2016 р.в., д/н НОМЕР_4 , зареєстрованого за відповідачем 02.03.2019 року.
Також позивачка просила припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на:
3/4 частин транспортного засобу марки TESLA, модель Model X, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , зареєстрованого за відповідачем 31.10.2018 року;
транспортного засобу марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_3 ,2016 р.в., д/н НОМЕР_4 , зареєстрованого за відповідачем 02.03.2019 року, залишивши їй у власності: транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_5 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_6 , дата реєстрації 11.10.2019 року;
транспортного засобу марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_7 , 2015 р.в., д/н НОМЕР_8 , дата реєстрації 05.03.2019 року, визначивши, що рішення суду, яке буде за наслідком розгляду вказаних позовних вимог, буде підставою для здійснення ОСОБА_1 документального оформлення права власності на майно, визначене у позовній заяві.

Крім цього, представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на 3/4 частини транспортного засобу марки TESLA, модель Model X, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , дата реєстрації 31.10.2018 року, який зареєстрований на праві власності за відповідачем.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.с.160-162).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року та постановлення нової, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (а.с.163-173).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу обрала собі прізвище « ОСОБА_1 », після чого 21.05.2021 року отримала паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (а.с.235).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Куренна В.В. надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.189-190), в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.10.2020 року без змін, посилаючись на те, що скарга позивачки не містить обґрунтувань доцільності накладення арешту на 3/4 частин спірного автомобілю, а також на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.
За змістом ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, пунктами 4, 6  та 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до принципу рівності сторін - одного із складників концепції справедливого судового розгляду, кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).
У своїх висновках Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір про право власності відносно транспортного засобу марки ТESLA, модель Model Х, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31.10.2018 року, який є предметом позову в даній цивільній справі, та право власності на 3/4 частини якого просить визнати позивач ОСОБА_1 .

З підстав викладеного, слід дійти висновку про те, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що неприйняття заходів забезпечення позову, в частині, в якій про це ставила питання позивач ОСОБА_1 , не зможе в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і не поставить позивачку в менш сприятливе становище в порівнянні з відповідачем, про що неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях, оскільки даний висновок суду є нічим іншим як припущенням суду, що за змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може лягти в основу судового рішення. 

У зв`язку з викладеними обставинами колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 про накладення арешту задовольнити та накласти арешт на 3/4 транспортного засобу марки ТESLA, модель Model Х, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31.10.2018 року.

Що стосується вимоги позивача про накладення арешту саме не 3/4 частини транспортного засобу марки ТESLA, модель Model Х, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 31.10.2018 року, то колегія суддів зазначає, що як було вказано вище, застосовані заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Той факт, що в користуванні позивача  ОСОБА_1  є інші автомобілі, на які не накладено арешту, про що вказав суд в оскаржуваній ухвалі, то колегія суддів зазначає, що ці обставини не мають правового значення при вирішенні даного спору, враховуючи між тим, щоухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.07.2021 року накладено арешт на єдиний автомобіль, який є в користуванні позивача ОСОБА_1 , марки «Toyota», модель «Сamry», номер шасі НОМЕР_9 , 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
  постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.
Прийняти у справі постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Накласти арешт на 3/4 частини транспортного засобу марки TESLA, модель Model X, номер шасі НОМЕР_1 , 2016 р.в., д/н НОМЕР_2 , дата реєстрації 31.10.2018 року, який зареєстрований на праві власності за відповідачем.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.11.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда

JI.A. Гірняк

Т.В. Цюра