ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7519/21 Справа № 200/10452/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради про відшкодування збитків
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року,- 

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в якому просить стягнути на свою користь з Міського комунального підприємства «Міська ритуальна служба» 212385,48 грн. Вимоги позивач мотивує тим, що йому належить транспортний засіб Peugeot номерний знак НОМЕР_1 . 25.10.2015 такий транспортний засіб, рухаючись по Південному мості, наїхав на вибоїну в результаті чого наїхав на бордюр та паркан. Згідно висновку вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу становить 243900,65 грн. На момент ДТП південний міст перебував на балансі КП «Дніпроавтоміст» правонаступником якого є КП «Міська ритуальна служба». Враховуючи, що відповідач не відшкодував завдану з його вини шкоду звернувся до суду із позовом.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради про відшкодування збитків, залишено без задоволення (а.с.200-201).

Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.204-210).
В порядку ст. 360 УПК України від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що транспортний засіб Peugeot 408 номерний знак НОМЕР_1 (далі ТЗ) належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Матеріалами зібраними Сектором превенції Дніпровського відділу поліції за фактом ДТП підтверджується факт ДТП за участі вказаного ТЗ за наступних обставин. Під час руху по південному мосту від пр. Героїв у лівому ряді здійснив наїзд на вибоїну, після чого на бордюр та паркан. ТЗ отримав наступні пошкодження: капот, передній бампер, дві фари, дві подушки безпеки, два передніх крила, заднє праве крило. За поясненнями водія, він рухався зі швидкістю 50-55 км/год.
Згідно висновку №3406 експертного дослідження автотоварознавця по визначенні вартості матеріального збитку від 09.12.2015 – вартість матеріального збитку, завданого ТЗ становить 243 900,65 грн. з урахуванням ВТВ.
Відповідно до довідки Департаменту комунального господарства та капітального будівництва від 01.04.2016 – південний міст перебуває на балансі КП «Дніпроавтоміст».
Згідно відповідки та схеми КП «Дніпродорсервіс» від 21.10.2016 вбачається розміщення знаків 1.39 Інша небезпека та 3.29 Обмеження максимальної швидкості 40 км/год. у напрямку від ж/м Перемоги на відстані 370 м. від з`їзду з південного мосту. Довжина мосту 1 427 м.
Згідно страхового акту від 07.12.2015 СК «АХА Страхування» та мотивів заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 15.03.2017, страховою компанією відшкодовано позивачу 31 515,17 грн. по страхуванню КАСКО.
За висновком експерта від 09.09.2019 водій ТЗ не мала технічної можливості запобігти наїзду на яму з моменту виникнення небезпеки для руху. При цьому як рухаючись зі швидкістю 50-55 км/год. так і зі швидкістю 40 км/год.
У поясненнях від 06.10.2017 позивач вказав, що ТЗ відремонтовано. Це підтвердив представник позивача в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем стверджено про повне відновлення ТЗ та його експлуатацію. На переконання суду у такому випадку розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на відновлення ТЗ. Проте позивачем не долучено жодного доказу реальної вартості матеріалів і робіт, затрачених на відновлення ТЗ. Крім того, рухаючись по мосту зі швидкістю 50-55 км/год при дозволеній швидкості 40 км/год, водій ТЗ зменшив час від виникнення небезпеки для руху до наїзду на яму, збільшив гальмівний шлях (до 15 метрів), силу удару ТЗ до бордюру та паркану, а відповідно збільшив розмір завданих збитків.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів погодитися не може. 

Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, а згідно зі статтею 17 цього Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити ? невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Указані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Департаменту комунального господарства та капітального будівництва від 01.04.2016 – південний міст перебував на балансі КП «Дніпроавтоміст», правонаступником якого є комунальне підприємство «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради. 

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При цьому відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки
Згідно п. 2.12 «в» ПДР, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць вимогам безпеки руху.
У тому випадку, коли власник автомобільної дороги, на якій відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача, не створив належних умов щодо безпеки використання автомобільних доріг, він повинен відшкодувати позивачу збитки, що виникли через незадовільний стан дороги.
За вказаних обставин встановлено, що південний міст на якому відбулося ДТП перебуває на балансі відповідача, проте останнім не створено належних умов щодо безпеки використання автомобільних доріг, а тому саме відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки, що виникли через незадовільний стан дороги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №373/1281/16/ц.

Судом не береться до уваги позиція відповідача, що обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок потрапляння в ДТП має бути покладено на Дніпровську міську раду, як орган місцевого самоврядування, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 01.11.96 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно висновку №3406 експертного дослідження автотоварознавця по визначенні вартості матеріального збитку від 09.12.2015 – вартість матеріального збитку, завданого ТЗ становить 243 900,65 грн. з урахуванням ВТВ.
Страхова компанія відшкодувала позивачу 31515,17 грн., та залишок вартості матеріального збитку складає 212385, 48 грн. 
Зазначений висновок стороною відповідача не оспорювався. 
Отже, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 212385, 48 грн. 
Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним у відзиві щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та недоведеними і спростовуються наданими позивачем доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З відповідача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 5309,63 грн. (2439 грн.,02 коп+3185,80 грн.) (а.с.1, 211). 

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. 

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року - скасувати. 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради про відшкодування збитків - задовольнити. 

Стягнути з комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради на корить ОСОБА_1 212385,48 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. 

Стягнути з комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» Дніпровської міської ради на корить ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5309, 63 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: