Ухвала
Іменем України 
04 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 462/1937/18
провадження № 51-5146 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисника ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова                             від 26 березня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 серпня           2021 року щодо ОСОБА_7 ,
встановив:
 
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Постановлено відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Зі змісту спільної касаційної скарги вбачається, що потерпілі та їх захисник не погоджуються з вказаними судовими рішеннями в частині відмови їм у задоволенні цивільних позовів про стягнення моральної шкоди. При цьому, посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
 
Перевіривши спільну касаційну скаргу потерпілих та захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі                    статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги потерпілі та захисник фактично просять надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, потерпілі та захисник не обґрунтовують та не зазначають їх вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Тобто, у касаційній скарзі потерпілі та захисник мають вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на їх думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому, у спільній касаційній скарзі зазначено, що потерпіла ОСОБА_5 не буде приймати участь у судовому розгляді касаційної скарги, однак всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник та потерпілий ОСОБА_4 не зазначають в касаційній скарзі чи бажають вони брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання потерпілими та захисником вимог, передбачених        статтею 427 КПК, є підставами для залишення їх касаційної скарги без руху. 
 
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд      
 
постановив:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисника         ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ними ухвали. 
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникам.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                             ОСОБА_3