СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                 м. Харків                        Справа № 922/1654/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Сгара Е.В.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників учасників справи:
позивача   – Шрамко І.С.
відповідача – не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" (вх.№ 2903Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі № 922/1654/21, повний текст якого складено та підписано 28.08.2021 суддею Т.Д. Гребенюк у приміщенні господарського суду Харківської області 
за позовом    ПП     "Фасад-сервіс" (61072, м. Харків, пр.Науки, 27-Б, офіс 607, код ЄДРПОУ 32438415)       
до      ПАТ "Центренерго" (08711,Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код ЄДРПОУ 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, Балаклійське шосе ,2; код ЄДРПОУ 05471247)
про     стягнення коштів в сумі 937 530,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

          До господарського суду Харківської області з позовом звернулося приватне підприємство “Фасад-сервіс” (далі – ПП “Фасад-сервіс” або позивач) до публічного акціонерного товариства “Центренерго” в особі Відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ “Центренерго” (далі - Зміївська ТЕС або відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 893 326, 67  грн., 3 % річних у розмірі 8   003, 00 грн. за період з 31.12.2020 по 19.04.2021 року, а також інфляційні втрати у розмірі 36   200, 48 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання 16/24 від 03.02.2020 (далі – договір). Так, всупереч встановленому договором порядку розрахунку за виконання робіт, відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів на рахунок позивача (виконавця за договором)  за актом 4, оплата за яким мала бути здійснена не пізніше 30 грудня 2020 року. Крім того ПП “Фасад-сервіс” вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.  
Рішенням господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі № 922/1654/21     позов     приватного підприємства “Фасад-сервіс” задоволено.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства “Центренерго” (08711,Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код ЄДРПОУ 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, Балаклійське шосе,2; код ЄДРПОУ 05471247) заборгованість у розмірі 893 326, 67     грн., 3 % річних у розмірі 8 003, 00 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 36 200, 48 грн.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства “Центренерго” (08711,Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул. Рудиківська, 49, код ЄДРПОУ 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, Балаклійське шосе,2; код ЄДРПОУ 05471247)     витрати по сплаті судового збору в сумі 14 062, 96 грн.
Публічне акціонерне товариство "Центренерго" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1654/21 повністю та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити позивачу у задоволенні його позовної заяви повністю. Судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що сторони за договором добровільно виявили свою волю стосовно всіх його істотних умов, зокрема, щодо порядку здійснення оплати за виконані роботи, та дійшли згоди, що оплата виконаних робіт може бути здійснена відповідачем тільки при одночасному виконанні двох умов, а саме: на підставі пред`явленого рахунку позивача, та відповідно до порядку, зазначеного у додатку 1 договору. Оскільки позивачем, як стверджує відповідач, такого рахунку надано не було, то, на думку відповідача, відсутні підстави для виконання грошового зобов`язання щодо сплати грошових коштів за виконані позивачем роботи. 
Крім того, апелянт зазначає, що факт ненадання рахунків позивачем за попередніми оплатами не може бути беззаперечною підставою для задоволення позову, оскільки, по-перше, це достовірно не було встановлено (судом першої інстанції не було досліджено належним чином це питання та не витребувано у сторін ці докази), а, по-друге, навіть, якщо це і відбулось, то апелянт вважає, що суд не може обґрунтувати свою позицію цим фактом, оскільки, на думку апелянта, це свідчить тільки про те, що відповідачем були порушені умови договору, який розрахувався без наявності у нього рахунку, але, у той же час, договором чітко та однозначно встановлено, що є підставою для здійснення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2021, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзивів, призначено справу до розгляду на 02.11.2021.
25.10.2021 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 

В судове засідання 02.11.2021 представник відповідача із належними повноваженнями не з`явився, натомість з`явився представник відповідача Чебаненко В.Л., який діяв на підставі довіреності від 16.03.2021 № 97/22. Вказаний представник не був допущений колегією суддів до участі у судовому засіданні, зважаючи на наступне.
За змістом частин першої, третьої статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.
Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.
Суд звертає увагу на те, що з урахуванням положень статті 56 ГПК України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи).
Аналогічні висновки викладені в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.07.2020 (пункти 26-28) у справі №9901/39/20 та в ухвалі від 08.09.2020 у справі №925/756/19.
Суд зазначає, що в матеріалах справи, апеляційної скарги та повноважень представника (наданої останнім довіреності) відсутні докази на підтвердження наявності повноважень у Чебаненко В.Л. представляти інтереси відповідача у даній справі в порядку самопредставництва.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,            03 лютого 2020 року між ПП “Фасад-сервіс” та ПАТ “Центренерго” в особі директора теплової електростанції відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції ПАТ “Центренерго” було укладено договір 16/24 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання (далі - договір), згідно з умовами якого виконавець (позивач) зобов`язався у 2020 році виконати певні роботи, а замовник (відповідач) - прийняти і оплатити їх. 
Договір був укладений за результатами відкритих торгів в процедурі публічної закупівлі (UA-2019-12-16-003111-b: 45260000-7 Покрівельні роботи та інші спеціалізовані будівельні роботи (Капітальний ремонт зовнішньої поверхні димової труби 5).
          Згідно з умовами пунктів 3.1-3.2. договору, ціна цього договору буде визначена у додатку до договору. Безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком 2 до даного договору.
          Відповідно до п. 1 додатку 1 до договору, найменування, опис робіт, ДК:45260000-7 Покрівельні роботи та інші спеціалізовані будівельні роботи (Капітальний ремонт зовнішньої поверхні димової труби 5).
Згідно з п. 2 додатку 1 до договору, загальна вартість робіт складає 4 599 999,00 грн (у тому числі ПДВ 766   666, 50 грн).
          Порядок здійснення оплати врегульовано у розділі 4 договору. Так, відповідно до п.4.1. договору, розрахунки за договором проводяться у безготівковій формі у національній валюті України  в порядку, передбаченому додатком 1 до договору на підставі рахунку виконавця. 
Згідно п.4.2 договору, до рахунку додаються наступні документи: 
1) акт прийому-передачі виконаних робіт (якщо рахунок не на передоплату); 
2) інші документи, визначені в додатку до договору як такі, що додаються до рахунку.
          Пункт 3 додатку 1 до договору передбачає, що розрахунки з виконавцем за даним договором здійснюються замовником в наступному порядку: у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок виконавця після підписання сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт за видом робіт зазначеному в обсягах робіт протягом 30 днів.
          Матеріали справи свідчать, що в межах дії договору позивачем було виконано робіт на загальну суму 4 584 676,19 грн. Вказані роботи були прийняті відповідачем в повному обсязі без зауважень, що підтверджується оформленими належним чином первинними документами з обліку будівництва:
- Актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за формою КБ-2В, за травень 2020 року; відомістю ресурсів до Акта прийняття №1 за травень 2020 року за формою 5а; розрахунком 1-2 загальновиробничих витрат до акту №1 за травень 2020 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2020 року за формою КБ-3 на суму 799 703, 35 грн. з ПДВ; 
- Актом приймання виконаних будівельних робіт №2 за формою КБ-2В, за червень 2020 року; відомістю ресурсів до Акта прийняття №2 за червень 2020 року за формою 5а; розрахунком 1-2 загальновиробничих витрат до акту №2 за червень 2020 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року за формою КБ-3 на суму 1 999 075, 45 грн. з ПДВ;
- Актом приймання виконаних будівельних робіт №3 за формою КБ-2В, за вересень 2020 року; відомістю ресурсів до Акта прийняття №3 за вересень 2020 року за формою 5а; розрахунком 1-2 загальновиробничих витрат до акту №3 за вересень 2020 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2020 року за формою КБ-3 на суму 892570, 72 грн. з ПДВ;
- Актом приймання виконаних будівельних робіт №4 за формою КБ-2В, за листопад 2020 року; відомістю ресурсів до Акта прийняття №4 за листопад 2020 року за формою 5а; розрахунком 1-2 загальновиробничих витрат до акту №4 за листопад 2020 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2020 року за формою КБ-3 на суму 893 326, 67 грн. з ПДВ.
          Колегією суддів  також встановлено, що відповідачем в рахунок оплат за виконані роботи було сплачено 3 691 349,52 грн, що відповідає загальній сумі робіт за Актами приймання виконаних будівельних робіт  1, 2 та 3. 
          Факт сплати за Актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за травень 2020 року на загальну суму 799 703, 35 грн. підтверджено: платіжним дорученням Z/1259 від 27.08.2020 року на суму 499 703, 35 грн.; платіжним дорученням Z/1259 від 19.08.2020 року на суму 300 000, 00 грн. 
Факт сплати за Актом приймання виконаних будівельних робіт №2 за червень 2020 року на загальну суму 1 999 075, 45 грн. підтверджено: платіжним дорученням Z/1749 від 24.09.2020 року суму 199 075, 45 грн.; платіжним дорученням Z/1749 від 17.09.2020 року на суму 300 000, 00 грн.; платіжним дорученням Z/1749 від 15.09.2020 року на суму 400 000, 00 грн.; платіжним дорученням Z/1749 від 10.09.2020 року на суму 700 000, 00 грн.; платіжним дорученням Z/1749 від 27.08.2020 року на суму 400 000, 00 грн. 
          Факт сплати за Актом приймання виконаних будівельних робіт №3 за вересень 2020 року на загальну суму 892 570, 72 грн підтверджено: платіжним дорученням Z/2326 від 26.11.2020 року на суму 242 570, 72 грн.; платіжним дорученням Z/2326 від 24.11.2020 року на суму 250000, 00 грн.; платіжним дорученням Z/2326 від 29.10.2020 року на суму 400000, 00 грн. 
          Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт прийняття відповідачем робіт загальною вартістю 4 584 676, 19 грн., та часткова сплата ним коштів за виконані у роботи у розмірі 3 691 348, 52 грн.  Несплаченими залишилися лише виконані роботи згідно  Акту приймання виконаних будівельних робіт №4 за формою КБ-2В, за листопад 2020 року на суму 893 326, 67 грн. Вказаний факт визнається як позивачем, так і відповідачем.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного: 
          Між сторонами у цій справі склалися підрядні правовідносини, які врегульовані, зокрема, ЦК України. Так, згідно ч.1 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
          Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами   статті 253 Цивільного кодексу України   перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
          Як зазначалося вище, сторони погодили, що розрахунки з виконавцем за даним договором здійснюються замовником в наступному порядку: у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок виконавця після підписання сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт за видом робіт зазначеному в обсягах робіт на протязі 30 днів (пункт 3 Додатку 1 до Договору).
          Відтак, з урахуванням положень статей   253,   530 Цивільного кодексу України   та відповідно до  п. 3 додатку 1 до договору, роботи за Актом приймання виконаних будівельних робіт №4 за листопад 2020 року, який було підписано 30 листопада 2020 року, мали бути сплачені відповідачем протягом 30 днів, тобто до 30 грудня 2020 року включно. 
Проте ні до 30 грудня 2020 року, станом на момент розгляду справи судом першої інстанції зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у сумі 893 326, 67 грн. відповідачем виконано не було і вказаний факт відповідачем не заперечується. 
За приписами ст. 610 ЦК України,   порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем допущено порушення взятих на себе зобов`язань з оплати виконаних робіт у сумі 893 326, 67 грн.
Колегія суддів вважає таким, що базується на довільному тлумаченні положень чинного законодавства та умов договору твердження відповідача про те, що в нього не виникло зобов`язання з оплати виконаних робіт у зв`язку із відсутністю направленого рахунку. Надаючи таку оцінку колегія суддів виходить з наступного.
          По-перше, умову про рахунок містить п.4.1. договору, який відсилає до порядку, що передбачений у додатку 1 до договору.  Тоді як у вказаному додатку рахунок як умова для здійснення оплати не передбачена, натомість передбачена оплата протягом 30 днів після підписання сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт.
Колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних договірних умов тлумачення contra proferentem, оскільки з`ясувати справжній зміст відповідних умов договору за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину неможливо і сторони не надавали доказів, за допомогою яких, керуючись положеннями ст.213 ЦК України, можна було б встановити  зміст попередніх переговорів, усталену практику відносин між сторонами, звичаї ділового обороту та інші обставини, що мають істотне значення для тлумачення змісту правочину.
          Тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem)  – слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав - дозволяє у спірних правовідносинах трактувати положення п.4.1. договору про рахунок як підставу для здійснення оплати проти відповідача. Оскільки саме відповідачем як замовником торгів, в результаті яких і було укладено договір,  було підготовлено відповідний проект договору та розміщено у складі тендерної документації. 
Аналогічний підхід щодо тлумачення умов договору було застосовано і Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі  756/1381/17-ц.
По-друге, з наявних у справі доказів, якими є і пояснення сторін,  колегія суддів дійшла висновку, що для оплати Актів №1, №2 та №3 позивачем рахунки також не виставлялися, проте роботи за вказаними актами відповідачем були оплачені. Так, позивач пояснив, що не виставляв і не направляв відповідачеві рахунки на оплату робіт за актами 1, 2 та 3 до договору; відповідач не надав доказів протилежного, а саме - виставлених позивачем рахунків на оплату за вказаними актами. 
          Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі – “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium – принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17.
          Очевидно, що позиція відповідача щодо відсутності обов`язку з оплати робіт без виставлення позивачем рахунку на їх оплату та відповідна поведінка - несплата виконаних робіт за актом приймання виконаних будівельних робіт 4 - суперечить його попередній поведінці -  оплаті за актами приймання виконаних будівельних робіт 1, 2 та 3  без виставленого позивачем рахунку. Це дає підстави для твердження про недобросовісність відповідача у таких правовідносинах.
Крім того, вирішуючи спір, колегія суддів опирається на правову позицію, викладену у постанові КГС ВС від 29.04.20 у справі № 915/641/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89008774?fbclid=IwAR0oZfrBN1odreToKV-NUEXRI2IBSrnvJdPwGjq368dZ3fL9B413t_SXKSI), де зазначено наступне.
« 18.5. Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку", однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 3.1 договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "з дня отримання товару", а не рахунку.
18.6. Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі».
          З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що у відповідача перед позивачем виникло зобов`язання з оплати виконаних робіт  у розмірі 893 326, 67 грн.
Оскільки відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором строк - до 30 грудня 2020 року включно - не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Згідно п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань та договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,   якщо інший розмір процентів не встановлений договором   або законом (ст. 625 ЦК України).
          Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, колегія суддів дійшла  висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 8   003, 00 грн. за період з 31.12.2020 по 19.04.2021.
          Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон", виходячи з того, що останні підлягають нарахуванню в разі, якщо прострочення заборгованості тривало більше половини місяця, колегія суддів погоджується з розрахунком інфляційних втрат, здійсненим позивачем, у сумі           36 200, 48 грн.  
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача  3 % річних у розмірі 8   003, 00 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 36   200,48 грн. 
Відповідно до   статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
          За приписами      статті 86 Господарського процесуального кодексу України      суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач не надав доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку щодо оплати виконаних позивачем робіт, та не довів обставин, які б звільняли його від  відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
          З огляду на наведене, позовні вимоги ПП “Фасад-сервіс” є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем не направлено рахунків – фактури, у зв`язку з цим, у відповідача, на його думку, відсутні підстави для виконання грошового зобов`язання щодо сплати грошових коштів за виконані позивачем роботи, колегія суддів зазначає наступне.

Виставлення рахунків не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України. За своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.
Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 3-3902к09, від 29.09.2009 у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від № 910/9472 від 23.01.2018, в яких Суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.
Так, колегія суддів зазначає, що акт виконаних робіт є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі № 914/1556/17.
Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з письмовими вмотивованими запереченнями щодо результатів виконаної роботи або усунення якихось недоліків за договором підряду. Сам факт виконання зобов`язання зі сторони позивача відповідачем також не заперечується.
Щодо незгоди відповідача із застосування судом на спірних правовідносин contra proferentem, колегія суддів зазначає наступне. 
Правочин тлумачиться судом при розгляді спору. Тобто, суд наділений повноваженнями вирішувати вказані вимоги лише тоді, коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.
Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. На вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов.
Метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.
З огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину. Вказану правову позицію висловлено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постанові від 14.02.2018 по справі № 925/106/17.
При цьому, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Вказану правову позицію висловлено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.04.2019 по справі № 916/1171/18.
З огляду на той факт, що між сторонами наявний спір щодо виникнення у відповідача обов`язку зі сплати за виконані роботи, є зрозумілим та очевидним вибір суду першої інстанції на користь такого допоміжного засобу для правильного вирішення спору як тлумачення угоди.
Отже, за висновками судової колегії, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку на підставі доказів, що були надані учасниками процесу. Судовою колегією не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду. 
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі № 922/1654/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі № 922/1654/21 залишити  без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 08.11.2021.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко  

Суддя                                                                                           Е.В. Сгара