П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14086/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
                      П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.
                    розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС в Одеській області, фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно вiдмiнне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік №00202088-5005-1553 вiд 02.01.2020 року; податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно вiдмiнне від земельної дiлянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік №00202087-5005-1553 від 02.01.2020 року; податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рiк №00202086-5005-1553 від 02.01.2020 року; податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік №00202085-5005-1553 від 02.01.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки за 2016 рік №00202088-5005-1553 вiд 02.01.2020 року повинно бути складено та направлено фiзичній особі платнику цього податку не пізніше 31 червня 2017 року і не раніше закінчення податкового звітного періоду, тобто 2016 року. Повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки за 2017 рiк 00202087-5005-1553 вiд 02.01.2020 року повинно бути складено та направлено фізичній особі платнику цього податку не пізніше 31 червня 2018 року і не раніше закінчення податкового звітного періоду, тобто 2017 року. Повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки за 2018 рiк 00202086-5005-1553 вiд 02.01.2020 року повинно бути складено та направлено фізичній особі платнику цього податку не пізніше 31 червня 2019 року і не раніше закінчення податкового звiтного періоду, тобто 2018 року. Повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки за 2019 рiк 00202087-5005-1553 вiд 02.01.2020 року повинно бути складено та направлено фізичній особі платнику цього податку не пізніше 31 червня 2020 року і не раніше закінчення податкового звітного періоду, тобто 2019 року. Як вказує відповідач у копії відповіді на адвокатський запит, податкове повідомлення-рішення за 2016 рік №00202088-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, податкове повідомлення-рішення за 2017 рiк №00202087-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, податкове повідомлення-рішення за 2018 рiк №00202086-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, податкове повідомлення-рішення за 2019 рiк №00202085-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, було відправлено засобами поштового зв`язку з порушенням вказаних строків.
У відзиві на позовну заяву (від 15.09.2021 року за вх.№50845/21) представник Головного управління зазначає, що відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель загальною площею 2527,60 кв.м. (спільна часткова: (1/2) від 5055,2 кв.м. з ФО ОСОБА_2 , що  знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Рiшенням Одеської міської ради від 16.01.2017 року № 1601-VII "Про внесення змін до Положення про податок на майно в частині податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки, затвердженого рішенням ОMP вiд 21.01.2015 року №6258- VI" встановлено ставку податку в розмірі 1% від мiнiмальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр. Відповідач зазначає, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року адміністративний позов фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно вiдмiнне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік №00202088-5005-1553 вiд 02.01.2020 року. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1041,03 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №420/14086/21 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
В свою чергу, Головне управління ДПС в Одеській області також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №420/14086/21 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та у цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

          Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,  відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 з 21.09.2016 року по 30.03.2021 року був    власником нежитлових будівель загальною площею 2527,60 кв.м. (спільна часткова ;(1/2) вiд 5055,2 кв.м. з ФО ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
          Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано фізичній особі ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 02.01.2020 року №00202088-5005-1553; №00202087-5005-1553; №00202086-5005-1553 №00202085-5005-1553 щодо нарахування податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.
          Підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень рішень були відомості з ІТС "Податковий блок» про наявність у ОСОБА_1 зареєстрованого об`єкт нерухомого майна: нежитлових будівель загальною площею 2527,60 кв.м. (спільна часткова; (1/2) вiд 5055,2 кв.м. з ФО ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
          Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Згідно з вимогами п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Так, з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.01.2021 року вбачається, що вони прийняті згідно приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до вимог п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що відповідно до вимог п.п. 266.2.1 п. 266.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Відповідно до вимог п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування згідно з вимогами п.п.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до вимог п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Відповідно до вимог п.п.266.4.3 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Відповідно до вимог п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до вимог п.п.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до вимог п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до вимог п.п.266.10.2 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Відповідно до вимог п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, з місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.
Підпунктом 12.3.3 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Відповідно до вимог ч.1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.
Згідно рішення Одеської міської ради №256-VII від 03.02.2016 року пункту "ґ" за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, в тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 кв. м (для квартири) та/або 500 кв. м (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25 000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку)".
Також, відповідно до рішення №428-VII від 16.03.2016 року пункту 5.1. ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлюються у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

          З урахуванням вищезазначених положень чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що підлягає визначенню сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за три звітні податкові роки.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилань позивача-апелянта на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень: податкове повідомлення-рішення за 2017 рiк №00202087-5005-1553 вiд 02.01.2020 року; податкове повідомлення-рішення за 2018 рiк №00202086-5005-1553 вiд 02.01.2020 року; податкове повідомлення-рішення за 2019 рiк №00202085-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, з підстави їх складання та направлення на адресу позивача поза межами строку, встановленого п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.
          Отже, колегія суддів зазначає, що факт надсилання зазначених податкових повідомлень-рішень поза межами строку, передбаченого п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, звільняє, у відповідності до вимог п.п.266.10.2 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, проте не звільняє від сплати самого зобов`язання.
          Колегія суддів зауважує, що позивачем-апелянтом не оскаржується сама база оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
          В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
          Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
          Отже, з огляду на вищезазначене з урахуванням досліджених доказів та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за 2016 рік №00202088-5005-1553 вiд 02.01.2020 року, оскільки воно складено та направлено на адресу позивача поза межами строку, встановленого п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.
          
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
          Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.           
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.                    
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.