ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1882/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 (головуючий суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 
                                                       
                                                   ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило: 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001090519 від 11.01.2020 на суму 29350634,00 грн. - за основним платежем, та за штрафними санкціями 7337658,50 грн.; 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001080519 від 11.01.2020 на суму 3176656,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, висновки акта перевірки, на підставі яких вони прийнятті, не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими й прийнятті при відсутності належних доказів. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2021  позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким  в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник наполягає на допущених товариством порушеннях вимог податкового законодавства як щодо ведення господарської діяльності так і стосовно бухгалтерського та податкового обліку її результатів. Вважає, що суд не врахував, що контрагенти позивача фактично не мали можливості здійснювати спірні господарські операції за період, що перевірявся, у зв`язку із відсутністю трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання постачання товару. Крім того, первинні документи є неправомірно складеними позивачем, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між контрагентами. Враховуючи вищенаведене вважає, що під час винесення податкових повідомлень - рішень відповідач діяв у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, податкові повідомлення рішення є обґрунтованими та законними. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.  Надав пояснення відповідно доводам апеляційної скарги.
Представник позивача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» зареєстроване 10.03.2017 виконавчим комітетом Криворізької міської ради та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
На підставі направлень від 18.11.2019 №1105, від 18.11.2019 №1106 та від 21.11.2019 №1171 відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2. п. 75.1 ст.75, п.77.1 п.77.4 ст.77 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказів Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.11.2019 №1234-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 41206107)» та від 27.11.2019 №1458-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 41206107)» проведена документальна планова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 41206107) з питань додержання вимог податкового, валютного та іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на органи Державної податкової служби, правильність обчислення, повнотою і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період діяльності з 10.03.2017 по 31.03.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акту перевірки, який є його невід`ємною частиною). 
За результатами даної перевірки складено Акт № 16317/04-36-05-19/41206101 від 16.12.2019.
Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем:
- п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 29350634,00 грн., у тому числі по періодам: 2018 рік у сумі 7333125,00 грн., 1 квартал 2019 року у сумі 22017509,00 грн. та встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 1 квартал 2019 року у сумі 3 176 656грн.;
- п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого, підприємство не нарахувало, не утримало та не сплатило до бюджету податок на доходи фізичних осіб з доходу отриманого директором підприємства ОСОБА_1 в сумі 987,78 грн., в тому числі по періодах: у червні 2017 року у сумі 329,26 грн., у серпні 2017 року у сумі 329,26 грн. та у вересні 2017 року у сумі 329,26 грн.;

- п.163.1 ст.163, п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 п.п.1.1 п.16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями)  в результаті чого, підприємство не нарахувало, не утримало та не сплатило до бюджету військового збору з доходу отриманого директором підприємства ОСОБА_1 у сумі 67,50 грн., в тому числі по періодах: у червні 2017 року у сумі 22,50 грн., у серпні 2017 року у сумі 22,50 грн. та у вересні 2017 року у сумі 22,50 грн. 
- абзацу «б» п.176.2 ст.176 ПК України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 за №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2015 за №111/26556 податкові розрахунки за формою 1-ДФ за II, III кв. 2017 року, а саме підприємством надано з недостовірними відомостями: не відображено ознака доходу « 118 - Кошти на відрядження або під звіт, у т.ч. надміру витрачені» та ознака доходу « 143 - Допомога на лікування та медичне обслуговування».
Не погоджуючись з вищевказаними висновками Акту перевірки, позивачем направлено до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області письмові заперечення на Акт перевірки. 
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.01.2020  №1425/10/04-36-05-19 позивача повідомлено про те, що висновки акту перевірки є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного податкового законодавства України.
На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення – рішення:
№0001090519 від 11.01.2020 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 36688292,50 грн. (податкове зобов`язання 29350634,00 грн., штрафні санкції 7337658,50 грн.);
№0001080519 від 11.01.2020 (форма «Р») на суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3176656,00 грн.
Позивач вважає вищезазначене податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
За змістом норм пп. 200.1, пп. 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
У свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг (абзац другий пункту 198.1 статті 198 ПК України).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, серед іншого, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Водночас в силу норм п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).
Відповідно до ст. 1 цього Закону (тут та надалі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
За змістом частин 1 та 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.  
Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18.
Судом встановлено, що у період, який перевірявся, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» мало господарські взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬ ПОСТАЧ», а саме 22.02.2019 укладено договори поставки брухту та відходів чорних металів №1902/22/19 та № 1902/22-ІЖ.
Відповідно до умов вищезазначених договорів, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬ ПОСТАЧ» (Постачальник) зобов`язується передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» (Покупця) сталевий вуглецевий брухт і відходи чорних металів - ДСТУ 4121-2002 з урахуванням особливостей, викладених у Специфікації (іменований далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар згідно з умовами даного Договору, і ціною, вказаною у Специфікації, що є невід ємною частиною цього Договору.
На виконання вищевказаних договорів складені та надані під час перевірки наступні документи: видаткові накладні, акти приймання металів чорних (вторинних), товарно-транспортні накладні на транспортування товару, специфікації, податкові накладні.
Так, договором поставки брухту та відходів чорних металів № 1902/22-ІЖ від 22.02.2019 передбачена умова поставки товару перевезення залізничним транспортом або автотранспортом. Під час перевірки підтверджено оформлення по даному договору податкових накладних на всі партії поставленого товару, а також оформлення первинних документів на поставлений товар (акти приймання металів чорних (вторинних) на загальну суму 57704389,17 грн. в кількості 8168,27 тон. 
При цьому, відповідачем зазначено, що дані акти містили відомості про станції відвантаження, розташовані у різних областях. Однак, з огляду на те, що до перевірки не були надані накази на відрядження, авансові звіти, які перевіряючі вважають доказами приймання товару, зроблено висновок про неможливість позивача прийняти даний товар.
Умовами п.3.4 даного договору передбачено, що поставка товару супроводжується залізничною накладною, сертифікатом якості, актом походження брухту, посвідчення про вибухобезпечність. Відповідно до умов п.3.5 договору Постачальник надає Покупцю протягом доби з моменту відвантаження товару по факсу (електронною поштою) примірник залізничної накладної (квитанції про приймання вантажу).
Надані до перевірки залізничні накладні оформлені в електронній формі та містять відмітку про електронний цифровий підпис від імені відправника, що відповідно виключає саму необхідність проставлення на таких накладних додаткового власноручного підпису та відбитку печатки залізниці. Крім того, під чає перевірки підтверджено, що позивач не формував витрат на перевезення товару, оскільки перевезення товару проводило Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬ ПОСТАЧ» на підставі договору поставки автомобільним транспортом та залізницею на місце відвантаження металобрухту для АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ».
Відповідачем досліджено надані до перевірки товарно - транспортні накладні на перевезення товару автотранспортом та зазначено, що їх частина не містила розшифрування підписів представників АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», а також те, що місцем складання актів зазначено м. Дніпро, але оскільки акти містили відомості про станції відвантаження товару (розташовані у різних областях), тому, на думку відповідача, це є доказом неможливості передачі товару. 
Однак, суд зазначає, що законодавством не передбачено вимог, якими було б передбачено, що в обов`язковому порядку місце оформлення товарно - транспортних накладних та місце з якого товар відвантажується мають співпадати.
Згідно до договору № 19/1384 від 22.02.2019 укладеного між позивачем (Постачальник) та АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ» (Покупець) вищевказаний товар поставлено Покупцю на суму 54907994,97 грн., що підтверджується актами приймання металів чорних (вторинних).
Відтак, доводи податкового органу щодо недоліків товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі             № 820/477/18.
Крім того, між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМТЕХМАЖ» (Постачальник) укладено договір поставки брухту та відходів чорних металів № 1810/19 від 19.10.2018. 
Відповідно до умов даного договору, Постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити промисловий брухт та відходи чорних металів (Товар). Отриманий за даним договором товар, позивач на підставі договору поставки № 18/0895 від 02.07.2018 відвантажив АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ».
На виконання вищевказаних договорів складені та надані під час перевірки видаткові накладні та акти приймання металів чорних (вторинних).
За висновком відповідача, у видаткових накладних у графі «отримувач» зазначено лише підпис та печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» без зазначення прізвища, посади, що унеможливлює ідентифікацію особи, що поставила підпис у накладній та отримувала товар. 
Cудом встановлено, що всі надані первинні документи містять всі необхідні реквізити первинних документів. При цьому, дефекти в первинних документах, у разі якщо зазначена в них інформація дозволяє можливість ідентифікувати суб`єктів господарювання та господарські операції, а також порушення правил перевезення товару, самі по собі не можуть свідчити про нереальне вчинення поставки та розглядатися як підстава для позбавлення платника податку (постачальника) обов`язку відобразити у бухгалтерському та податковому обліку доходу та врахувати його при визначенні податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.
Суд звертає увагу на те, що позивачем вівся бухгалтерський облік за даними договорами, а також підтверджено, що придбано товар вагою 4602,8 тон, частина придбаного товару - 4457,26 тон поставлена АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», залишок 145,54 т. на суму 897540,73 гри. залишається у обліку позивача.
Також, під час перевірки підтверджено, що частину товару, отриманого від ТОВ«ПРОМТЕХМАЖ» у кількості 261,79т. реалізовано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД АВТОТРАКТОРНИХ ЗАПЧАСТИН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» загальною вартістю 2256547,20 грн. (списана собівартість 1976406,72 грн.). Відвантаження товару здійснювалось зі складу, який орендує позивач. Тобто товар, який був придбаний позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМТЕХМАЖ» з метою наступного продажу продано трьом контрагентам. При цьому, продажа товару на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛІТОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД АВТОТРАКТОРНИХ ЗАПЧАСТИН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» не була визнана безтоварною.
Разом з цим, між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» (Постачальник) укладено договір поставки брухту та відходів чорних металів № 14/08-18 від 14.08.2018р. Відповідно до умов даного договору, Постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити промисловий брухт та відходи чорних металів (Товар). Отриманий за даним договором товар, позивач на підставі договору поставки № 18/1190-О від 12.09.2018 відвантажив АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», що підтверджується видатковими накладними, акти приймання металів чорних (вторинних) та податковими накладними.
Перевіркою встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» не мало фізичної можливості для реалізації товару на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД», оскільки відсутні основні засоби для здійснення господарської діяльності. Недостатня кількість трудових ресурсів для здійснення діяльності у значних об`ємах (лише 3 особи при обсягах понад 60млн.грн. в квартал), відсутня можливість транспортування, навантаження. Згідно з базами даних ДПС України в розрізі номенклатури встановлено відсутність придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» будь-якого металобрухту взагалі. Таким чином, відсутнє законне джерело походження товару (металобрухту). 
Суд зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі               № 140/1845/19.
Відповідач стверджує, що позивач отримав безоплатно товар, який згідно з вимогами ПСБО 15 та п/п 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК, підлягає включенню до складу інших доходів, який кваліфікуються як збільшення активів за рахунок виникнення грошових зобов`язання з постачання товарів (металевого брухту), що не підлягає погашенню та зазначено, що підлягає включенню до складу інших доходів отриманий товар у сумі 2482089,00 грн., у тому числі, по періодам - 2018 р. у сумі 1392414 грн. та 1 квартал 2019 р. у сумі 1089675,00 грн. 
Проте, такі твердження відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Як зазначено в Акті перевірки, відповідач поставив під сумнів рух товару, але при цьому товари, поставлені вищевказаними контрагентами, визначає як товари безоплатно отримані позивачем.
Також, період за який проводилась перевірка закінчився березнем 2019 року, але відповідачем проігноровано надані до перевірки документи, які стосувались порядку проведення розрахунків з АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», зокрема, в частині підстав та порядку проведення розрахунків щодо оплати додаткової ціни при досягненні позивачем визначених умовами договорів показників ваги поставленого товару, а саме, така оплата проводиться тільки після підписання сторонами відповідно акту звіряння.
Так, акт звірки з даним контрагентом за березень 2019 року підписано 10.04.2019 (підстава додаткова угода до договору № 2 до договору поставки № 19/1384) на суму                            1 828529,50 грн.; додаткова угода № 6 - на суму 2 322076,42 грн.). По додатковій угоді № 7 до договору № 18/2011 відповідний акт звірки підписаний 20.04.2019 на суму 89802,08 грн., тобто по даним додатковим угодам сторонами підтверджено поставку товару на суму                            4 240 408,00 грн.
Слід зазначити, що дані операції відображені в обліку за квітень 2019 року, задекларовані на 2 квартал та загалом у Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2019 року у стр. 01 «Доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначено суму 147396857,00 грн. Позивачем нараховано податок на прибуток у сумі 142381,00 грн., який перераховано до бюджету.
Також, суд звертає увагу на те, що в Акті перевірки відсутні будь-які докази нікчемності правочину, визнання недійсною угоди, укладеної позивачем та його контрагентом або анулювання виданих цим підприємствам свідоцтв платника податку на додану вартість або скасована державна реєстрація саме на час господарських відносин з позивачем.
Отже, сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, тому припущення відповідача щодо можливості або неможливості виконання контрагентом позивача певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. 
Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, також від його господарських та виробничих можливостей.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у адміністративній справі № 814/1249/17.
Отже, всі первинні документи щодо взаємовідносин з вказаними підприємствами оформлені належним чином та скріплені печатками, проте у акті перевірки жодним чином не відображено та перевіряючими не досліджені.
Таким чином, посилання контролюючого органу про безтоварність господарських операцій спростовується наявними документами, які підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Фактичне виконання господарських відносин із вказаними контрагентами оформлено первинними документам які наявні в матеріалах справи. Первинні документи податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення якими оформлені господарські операції складені у відповідності до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.
Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 ПК України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
Також слід зазначити, що для даних податкового обліку преюдиційне значення має не те, про що сторони домовилися, а те, що вони вчинили, тобто не зміст зобов`язання, а його фактичне виконання.
Саме з факту виконання (не виконання) правочину повинна визначатися база оподаткування господарських операцій суб`єкта господарювання.
Однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.
Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини.
Щодо правочинів між позивачем та його контрагентами, доречним є застосування доктрини Ділова мета (businesspurpose) та Реальність господарської операції.
Суть доктрини полягає в тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку, податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Halifax…).
Крім того, щодо посилання відповідача на відсутність у контрагентів основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, що виключає, можливість виконання ними своїх договірних зобов`язань, суд зазначає наступне.
Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого зазначено в практиці Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.
Положеннями ч. 2 ст. 61 Конституції України визначено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.
При дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами.
Обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. 
За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків-покупця, будь-які порушення постачальниками товару/послуг правил ведення господарської діяльності чи податкового обліку не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість/податку на прибуток у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.
Також наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2021  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
     
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров