УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 1-711/11
провадження № 51-193км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора                                                   ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, постановлену у кримінальному провадженні за обвинуваченням: 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 368 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 06 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 368 КК (у редакції від 05 квітня 2001 року, зі змінами внесеними Законом України від 21 грудня 2010 року №2808-VI) та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати керівні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки з конфіскацією частини майна, яке є її власністю.
На підставі статті 54 КК ОСОБА_6 позбавлено 7 рангу посадової особи місцевого самоврядування.
Цим же судовим рішенням визнано винувати та засуджено також ОСОБА_7 , судові рішення стосовно якого не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_6 , будучи посадовою особою, що здійснює функції представника влади, службовою особою органу місцевого самоврядування четвертої категорії сьомого рангу, займаючи відповідальне становище, за пособництвом секретаря вказаної селищної ради ОСОБА_7 , діючи з ним узгоджено з умислом на одержання хабара у великому розмірі, використовуючи надану їй владу та службове становище, 25 березня 2011 року о 12 год 30 хв, перебуваючи у своєму службовому кабінеті на АДРЕСА_2 , вимагала від ОСОБА_8 передати їй хабар в сумі 175500 грн, що є великим розміром, за підписання та видачу рішень сесії селищної ради про надання дозволу на виготовлення проектів технічної документації з відведення чотирьох земельних ділянок для побудови дачних домоволодінь та ведення особистого селянського господарства в селі Петрівське Вовчанського району Харківської області, затвердження проектів землеустрою, погодження меж указаних земельних ділянок, а також за підписання та скріплення печаткою селищної ради державних актів про право власності на вказані земельні ділянки загальною площею 0,7 га. На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_6 доручила ОСОБА_8 передати грошові кошти ОСОБА_7 . Останній, діючи узгоджено із  ОСОБА_6 , за її вказівкою, будучи пособником в одержанні нею хабара у великому розмірі, в той же день у підсобному приміщенні Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, за вказаною адресою, одержав від ОСОБА_8 175000 грн для подальшої передачі ОСОБА_6 за виконання нею вищевказаних дій в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
У подальшому ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 викликали до приміщення Старосалтівської селищної ради депутата цієї ж ради ОСОБА_11 , якому не повідомили про одержання хабара і передали останньому вказані кошти з метою їх вивезення з приміщення селищної ради та подальшої передачі ОСОБА_6 .
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані працівниками правоохоронних органів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. 
Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 06 червня 2017 року стосовно ОСОБА_6 скасовано, звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 368 КК (у редакції від 05 квітня 2001 року, зі змінами внесеними Законом України від 21 грудня 2010 року №2808-VI) на підставі частини 1 статті 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 не погоджується із ухвалою апеляційного суду, постановленою стосовно ОСОБА_6 , порушує питання про її зміну з підстави істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону. 
Стверджує, що апеляційний суд не обмежив судовий розгляд вирішенням питання наявності чи відсутності підстав для звільнення засудженої від кримінальної відповідальності, натомість здійснив перевірку доводів апеляційних скарг, у тому числі стосовно винуватості ОСОБА_6 , та погодився із висновками місцевого суду у цій частині, чим порушив права його підзахисної.
Окрім того, як стверджує захисник, апеляційний суд всупереч приписам статті 93 Кримінально-процесуального кодексу України (далі – КПК 1960 року) безпідставно стягнув із ОСОБА_6 витрати, пов`язані із проведенням у справі експертизи.
А тому, просить виключити із мотивувальної та резолютивної частин посилання суду на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину та рішення про стягнення з неї витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.
Позиції учасників судового провадження 
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, стверджував про законність та вмотивованість постановленого стосовно ОСОБА_6 судового рішення.
Інших учасників процесу було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. При цьому захисник ОСОБА_5 у поданому ним клопотанні просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності підзахисної ОСОБА_6 .
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Згідно зі статтею 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. 
Відповідно до частини 1 статті 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку та ухвали є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370–372 цього Кодексу.
Вимогами статті 370 КПК 1960 року передбачено, що істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.
Як убачається з матеріалів справи, сторони захисту та обвинувачення, не погоджуючись із ухваленим місцевим судом обвинувальним вироком звернулися до апеляційного суду зі скаргами про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженій ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та її особі. 
Водночас сторона захисту подала суду клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, визначених статтею 49 КК. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 11-1 КПК 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків  давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, зокрема що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Така позиція стосовно порядку вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».
У новому КПК процесуальні норми, які регулюють розгляд клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, доповнено посиланнями про нагальність вирішення озвученого питання під час судового провадження, на недотримання якої посилається скаржник у поданій касаційній скарзі. Зокрема, згідно з частиною 4 статті 286 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Такі часові рамки розгляду питання звільнення від кримінальної відповідальності зумовлені насамперед беззмістовністю проведення подальшого судового розгляду  кримінального провадження, у разі задоволення такого клопотання за умови згоди обвинуваченого із застосуванням вказаного кримінально-правового інституту.
У справі, яка перебуває на розгляді, апеляційний суд, дотримуючись вимог статті 11-1 КПК 1960 року, розглянув вищезазначене клопотання сторони захисту та обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності й закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, що відповідає вимогам закону.
Той факт, що суд апеляційної інстанції невідкладно не розглянув таке клопотання, натомість продовжив судовий розгляд, перевірив доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, провів судові дебати, після чого постановив ухвалу, не є порушенням процедури розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з урахуванням приписів КПК 1960 року.
Враховуючи пункт 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, за яким апеляційні та касаційні скарги у кримінальних справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", посилання захисника на процедуру розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, передбачену чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, є недоречними.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 було скасовано з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону і  направлено справу на новий апеляційний розгляд. А тому перевірка доводів апеляційних скарг при повторному розгляді справи була зумовлена також вказівками касаційного суду, які за приписами статті 399 КПК 1960 року є обов`язковими у разі скасування судового рішення.
Проведений апеляційним судом судовий розгляд поданих апеляційних скарг жодним чином не вплинув на законність судового рішення та не спричинив негативних правових наслідків для звільненої від кримінальної відповідальності особи, а тому доводи захисника у цій частині не заслуговують на увагу.
Разом з тим, апеляційний суд за наслідками провадження допустився неточностей, оскільки, скасовуючи обвинувальний вирок суду стосовно ОСОБА_6 та закриваючи кримінальну справу стосовно неї у порядку статті 11-1 КПК 1960 року, помилково вказав у резолютивній частині судового рішення про залишення вироку місцевого суду стосовно неї у іншій частині без змін. А тому такі посилання апеляційного суду підлягають виключенню.  
Необґрунтованими є твердження сторони захисту про безпідставність стягнутих із  ОСОБА_6 витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, враховуючи прийняте апеляційним судом рішення.
Так, процесуальними витратами є матеріальні витрати органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження, пов`язані із провадженням у справі.
Як зазначалося вище ОСОБА_6 була звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. При цьому вона не заперечувала проти застосування зазначеного правового інституту, а відтак усвідомлено прийняла правові наслідки такого застосування.
У разі згоди особи на завершення судового розгляду у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого злочину, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням справи, повинна відшкодувати саме вона.
Отже, доводи ОСОБА_5 з приводу відсутності підстав для сплати його підзахисної процесуальних витрат є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 на нереабілітуючих підставах не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у кримінальному провадженні.
Керуючись частиною 2 статті 379, статтями 394-396, 398, 400-2 КПК 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд 
постановив: 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 на підставі частини 1 статті 395 КПК змінити. Виключити з резолютивної частини вказівку про залишення в іншій частині вироку без змін.
В решті судове рішення залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.             
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3