ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/8519/19
адміністративне провадження № К/9901/9874/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій незаконними, скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: визнати незаконними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо проведення на підставі наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 28.01.2019 року №542; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 11.03.2019 року: №00003551306, №00003571306, №00003581306, №00003561306, №00003591306; визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 року №00000311306.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 18.02.2016 року, повноти та своєчасності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 18.02.2016 року.
За наслідками перевірки складено акт від 04.02.2019 року №313/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення:
- п.294.6 ст.294 ПК України, не подання звіту платника єдиного податку за 1 кв. 2016 року;
- п.п.2 п.293.4 ст.293, абз.7 п.п.298.2.3. п.298.2 ст.298 ПК України, а саме заниження податкового зобов`язання по єдиному податку на 1170,00 грн за 1 півріччя 2015 року;
- п.295.1 ст.295 ПК України, а саме порушення строків сплати єдиного внеску по строку 20.04.2015 року;
- п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 ПК України, а саме декларацію про майновий стан та доходи за 2015 р. не надано;
- п.п. 177.5.2 п.177.5 ст.17 ПК України, а саме неподання декларації про майновий стан та доходи за 9 місяців 2015 року;
- п.177.1, 177.2 ст.177 ПК України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 4  693 114,51 грн, а саме заниження за 2015 рік на 4 693 114,51 грн;
- ст.168, 176, п.1.2, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме заниження податкових зобов`язань по військовому збору у перевіряємо му періоді в сумі 352 126,61 грн;
- п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме надання звіту за 2015 рік не за встановленою формою;
- п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» а саме заниження ЄСВ за 2015 рік на загальну суму 19 134,48 грн;
- п.181.1 ст.181, п.183.4 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 2563339,20 грн, в тому числі за липень 2015 року - 1 216 965,50 грн., за серпень 2015 - 1 196 081,50 грн., за вересень 2015 - 150 292,20 грн;
- п. 44.1 та 44.3 ст. 44 ПК України.
На підставі зазначеного акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 11.03.2019 року: №00003571306, №00003551306, №00003581306, №00003561306, №00003591306, а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 року №00000311306.
Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 04.02.2019 року №313/20-40-13-06-08/2479308126, є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому податкові оскаржувані повідомлення-рішення від 11.03.2019 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 року №00000311306, є такими, що винесені відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними з огляду на таке.
Відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Підпунктом 78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Пунктом 79.1 ст.79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п.78.4 ст.78 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (п.78.5 ст.78 ПК України).
Підпунктом 81.1 ст.81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем запрошено представника позивача - Татаркіна О.Л. (довіреність від 29.09.2015 року, від 22.01.2019 року) на 28.01.2019 року до ГУ ДФС у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Петра Болбочана, 25 для вручення наказу на проведення перевірки.
Впродовж 28.01.2019 року представник позивача до контролюючого органу не з`явився для отримання наказу, внаслідок чого перевірку розпочато не було та складено акт від 28.01.2019 року №625/20-40-13-04-08/2479308126 про неможливість вручення наказу від 28.01.2019 року про проведення перевірки.
30.01.2019 року о 9:20 годин представнику позивача Татаркіну О.Л. у приміщенні ГУ ДФС у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Петра Болбочана, 25 було вручено копію наказу від 28.01.2019 року №542 про проведення перевірки, а також пред`явлено направлення на проведення перевірки від 28.01.2019 року №174 та службове посвідчення особи, яка зазначена в цьому направленні.
З акту перевірки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що така перевірка проводилась в період з 30.01.2019 року по 01.02.2019 року.
Також з акту від 30.01.2019 року №687/20-4013-06-08/2479308126 «Про ненадання документів» судами встанволено, що 28.01.2019 року зазначена перевірка не була розпочата у зв`язку з неявкою 28.01.2019 року представника самозайнятої особи ОСОБА_1 Татаркіна О.Л. до ГУ ДФС у Харківській області, а тому 30.01.2019 року після вручення Татаркіну О.Л. о 9 год. 20 хв. копії наказу від 28.01.2019 року №542 про проведення перевірки та пред`явлення направлення на проведення перевірки від 28.01.2019 року №174 і службового посвідчення, йому запропоновано отримати запит про надання документів від 28.01.2019 року №2061/ФОП/20-40-13-06-16.
У зв`язку із відмовою 30.01.2019 року представником позивача Татаркіним О.Л. отримати вказаний запит, відповідачем з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 здійснено виїзд на податкову адресу платника податків: АДРЕСА_1 .
Однак, з акту від 30.01.2019 року №687/20-4013-06-08/2479308126 «Про ненадання документів» слідує, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок, в якому відсутні будь-які ознаки мешкання ОСОБА_1 , а тому запит на надання документів від 28.01.2019 року був направлений на податкову адресу позивача поштою з повідомленням про вручення.
Вказаний запит про надання документів від 28.01.2019 року №2061/ФОП/20-40-13-06-16, який був направлений відповідачем на податкову адресу позивача поштою з повідомленням про вручення №6130104158865, був повернутий до контролюючого органу з відміткою «не проживає».
За вказаних обставин, перевірку проведено у приміщенні ГУ ДФС у Харківській області.
Верховний суд звертає увагу, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, однією з яких є отримання контролюючим органом податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, обов`язковою передумовою здійснення документальної позапланової виїзної перевірки є направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.
Платник податків зобов`язаний подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження.
У контролюючого органу є право на оцінку пояснень платника податків і їх документальних підтверджень.
Виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.
Виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. У разі ж якщо перевірка проводиться   в приміщенні контролюючого органу, то така перевірка є невиїзною.
Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки порушенню відповідачем абз. 5 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, оскільки фактично перевірку позивача було проведено не за його місцезнаходженням, а в приміщенні контролюючого органу, що фактично свідчить про проведення невиїзної перевірки.
Враховуючи, що контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведення позапланової перевірки, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, висновки судів попередніх інстанцій, що проведення перевірки контролюючим органом здійснено з дотримання норм чинного законодавства є передчасним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року (справа №520/8836/18).
За приписами частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус

Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська

                                                                                                    І.Л.Желтобрюх