П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1739/21	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Взгляд+» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

21 квітня 2021 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду першої інстанції з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Взгляд+» (далі – ТОВ «Клініка Взгляд+») в якому просило стягнути заборгованість на загальну суму 59  847,84 грн., яка складається з:
-          адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 59  800 грн.;
-          пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 47,84 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач указував, що, в силу ч.3 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ), підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю в рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.
Як пояснив позивач, за підсумками 2020 року ТОВ «Клініка Взгляд+» не виконало норматив працевлаштування 1 особи з інвалідністю, що свідчить про порушення Закону №875-ХІІ.
Позивачем було попереджено підприємство про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій до 16 квітня 2021 року, однак, на момент подання позову, кошти до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надходили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ужито всіх необхідних заходів щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню, у зв`язку з чим, дотримано вимоги Закону №875-ХІІ.
На думку суду першої інстанції, причини непрацевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до встановленого нормативу, у цьому спорі, не залежали від самого роботодавця, а тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.
До того ж, суд першої інстанції дійшов висновку, якщо роботодавець подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», він виконав обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі подання інформації про попит на робочу силу (вакансії).
Це означає, на переконання суду, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
На користь такого висновку, як указав суд, свідчить усталена практика Верховного Суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляції скаржник вважає, що не можна вважати надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, адже ч.15 ст.19 Закону №875-ХІІ прямо вказує, що виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Тобто, на думку скаржника, якщо на підприємстві з будь-яких причин не була працевлаштована необхідна кількість осіб з інвалідністю дане підприємство є таким, що не виконало норматив, при цьому, причини такого невиконання не мають суттєвого значення.
Отже, скаржник вказує, що усі підприємства зобов`язані або виконувати встановлений Законом №875-ХІІ норматив працевлаштування осіб з інвалідністю, або перераховувати до бюджету відповідну суму адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач, скориставшись процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення.
Обґрунтування відзиву зводиться до аналогічної позиції, яка викладена судом першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ТОВ «Клініка Взгляд+» перебуває на обліку у Херсонському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
З метою пошуку для подальшого працевлаштування інвалідів, 29.05.2020 року ТОВ «Клініка Взгляд+» надано до Херсонського міського центру зайнятості Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН з метою пошуку та працевлаштування особи з інвалідністю на відкриту вакансію молодшої медичної сестри (санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.) (а.с.29-33).
Відповідно до направлень Херсонського міського центру зайнятості до ТОВ «Клініка Взгляд+» було направлено 3 особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які мали статус осіб з інвалідністю та які не досягли пенсійного віку.
Після ознайомлення з обов`язками, згідно посадової інструкції, всі три особи не погодились на запропоновані умови праці, які були зазначені у поданій 29.05.2020 року Інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН щодо прибирання приміщення із застосуванням дезінфікуючих засобів та прибирання прилеглої території, у зв`язку з тим, що це може нанести шкоду їх здоров`ю та є тяжкою фізичною працею і психоемоційним навантаженням, яке їм протипоказано.

26.02.2021 року ТОВ «Клініка Взгляд+» подало до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми № 10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, за яким середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 10 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність – 0 осіб; кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, спеціально створених – 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників – 119,6 тис. грн; середньорічна заробітна плата штатного працівника 119  600 грн.

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів листом від 15.03.2021 року №02-08/2164 повідомило відповідача про обов`язкову сплату адміністративно-господарських санкцій у розмірі 59  800,00 грн. за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.
За несплату відповідачем адміністративно-господарських санкцій у встановлений строк позивачем нарахована пеня, яка за період з 16.04.2021 року по 19.04.2021 року складає 47,84 грн.
Вказані суми адміністративно-господарських санкцій та пені відповідачем у добровільному порядку не сплачені.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частиною 1 ст. 20 даного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Ретельно вивчивши доводи апеляційної скарги Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, колегія суддів установила таке.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно з ч. 1, 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст. 181 цього ж Закону пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Вивчаючи питання виконання ТОВ «Клініка Взгляд+» обов`язку самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для їх працевлаштування осіб та про інформування про таку кількість створених робочих місць, у тому числі й центри зайнятості, суд першої інстанції встановив, що відповідач виконав вказаний обов`язок та подав у травні 2020 року до центру зайнятості звіт форми № 3-ПН про наявність вакансій для осіб з інвалідністю (а.с.29).
З огляду на викладене, слід визнати правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем вчинено залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, повідомлено центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

З цього приводу існує усталена практика Верховного Суду, викладена в постановах від 14.02.2018 р. у справі № 820/2124/16, від 04.07.2018 р. у справі № 818/521/16 та від 11.09.2018 р. у справі № 812/1135/18 про те, що створення підприємством робочих місць для осіб з інвалідністю, не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування. Отож, оскільки у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування чи відсутність у населеному пункті за місцезнаходження відповідача осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися.

Наведена правова позиція суду касаційної інстанції, дає підстави вважати, що є необґрунтованим довід Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що штрафні санкції є альтернативним зобов`язанням роботодавця, який повинен або виконати норматив робочих місць для інвалідів, або сплатити штраф.

Ураховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клініка Взгляд+» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.09.2021 року.