УХВАЛА
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 725/871/19
провадження № 61-15242св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач), 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особі - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніцина Ірина Євгеніївна,
розглянув  у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці в складі судді Галичанського О. І. від                      03 червня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду в складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б. від 01 жовтня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніцина І. Є., про визнання договору дарування недійсним.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 червня 2007 року між                    ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1203pv15-07, згідно якого останній отримав грошові кошти в розмірі 43 000 дол. США під 11 відсотків річних з подальшим переглядом.
З метою забезпечення виконання зобов`язання між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 1203pv15-07 від 25 червня 2007 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 .
12 лютого 2018 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення  прав вимоги, згідно якого до позивача перейшли всі права щодо вищевказаного кредитного договору та договору іпотеки.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав до банку заяву, що він зобов`язується сплачувати кошти згідно кредитного договору у зв`язку з тим, що він став спадкоємцем майна, що перебуває в заставі банку.
10 січня 2019 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2011 року квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного просило суд, визнати недійсним договір дарування квартири від 10 січня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Куніциною І. Є., Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області - недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочині на підставі статей 203, 215 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування, посвідчений 10 січня 2019 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І. Є., на підставі якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нерухоме майно, квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 29812998, від 10 січня 2019 року, реєстровим номером об`єкту нерухомого майна: 1739962973101, внесний на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45004114 від 10 січня 2019 року 14:01:47. Вирішено питання про судовий збір. В решті вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що перехід до відповідача ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно відбувся під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, тому зберігається обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року  апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду зазначив про те, що ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
15 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позову, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Підставою оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі                            № 487/1398/15, від 27 травня 2020 року у справі № 905/2947/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Судові рішення в частині відмови в позові до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                   06 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 725/871/19 з Першотравневого районного суду м. Чернівці.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                                07 червня 2021 року зазначену справу призначено до судового розгляду.                      
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 25 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 43 000 дол. США, для придбання житла, з оплатою по процентній ставці 11% річних в перший рік цього договору, подальший розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду, згідно умов 4.7 Договору.
25 червня 2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Козловою Н. В., за реєстровим № 7345.
Згідно умов договору, ОСОБА_3 було передано в іпотеку банку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
26 червня 2007 року державним реєстратором приватним нотаріусом Козловою Н. В., на підставі договору іпотеки № 7345 від 25 червня                     2007 року, було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку № 24798976 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 
26 червня 2007 року державним реєстратором приватним нотаріусом Козловою Н. В. на підставі договору іпотеки № 7345 від 25 червня        2007 року, було зареєстровано в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборону на нерухоме майно, зареєстрованого під номером обтяження: 2509776 на об`єкт обтяження: квартиру номер АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , його поручителем ОСОБА_1 до банку подано заяву, що він зобов`язується сплачувати кошти згідно кредитного договору від 25 червня 2007 року у зв`язку з тим, що він став спадкоємцем майна, яке перебуває в заставі банку.
Між банком та ОСОБА_1 була підписана письмова домовленість 23 червня 2011 року у вигляді додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 25 червня 2007 року, щодо виконання пред`явленої вимоги кредитора, яка була пред`явлена особисто спадкоємцям, та відповідно до якої було встановлено графік погашення заборгованості.
12 лютого 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Юдіним М. А.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 серпня                 2018 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою іпотеку згідно іпотечного договору від 25 червня 2007 року, укладеного між                        ОСОБА_3 та ТОВ «Банк Фінанси та Кредит», посвідченого 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В., реєстровий номер № 7345, відповідно до якого в іпотеку ТОВ «Банк Фінанси і Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», передано квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу               ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 серпня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Довіра та Гарантія» про визнання іпотеки припиненою відмовлено.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 26 червня 2007 року державним реєстратором приватним нотаріусом Козловою Н. В. на підставі договору іпотеки, № 7345 від 25 червня 2007 року було зареєстровано заборону на нерухоме майно, номер обтяження: 5209776, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 , заявник ТОВ «Банк «Фінанси Кредит».
10 січня 2019 року (коли було чинне рішення суду про припинення іпотеки) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І. Є., зареєстровано в реєстрі № 483.
Позиція Верховного Суду
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі                          № 487/1398/15, від 27 травня 2020 року у справі № 905/2947/17 (пункт                         1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проте, зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження під час перегляду справи в межах доводів  касаційної скарги, оскільки правовідносини у зазначених заявником справах та у справі, яка переглядається не є подібними.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звертаючись до суду з цим позовом, зазначило, що перехід до відповідача ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно відбувся під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, тому зберігається обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що  ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові № 487/1398/15-ц від 21 березня 2018 року зробив висновок щодо неможливості звернення стягнення шляхом визнання права власності на спірну квартиру за банком, який на підставі іпотечного договору з іпотекодавцев мав зареєстровані обтяження в Державному реєстрі іпотек лише на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру та за відсутності обтяження іпотекою спірної квартири. Тому, дія договору іпотеки відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» не поширюється на будоване нерухоме майно, оскільки сторони іпотечного договору не вчинили дій щодо виконання умов іпотечного договору в частині реєстрації обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості та укладення додаткової угоди про зміну предмета іпотеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17 зроблено висновки про відсутність підстав для визнання недійсними електронних торгів з підстав, що правочин з продажу майна позивача за більшою ціною не порушує прав та законних інтересів боржника.
Висновки у зазначених постановах, на які посилається заявник у касаційній скарзі та на підставі яких відкрито касаційне провадження, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається з огляду на предмет, правові підстави позову, суб`єктивний склад учасників.
Отже, наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.
Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження в справі № 725/871/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніцина Ірина Євгеніївна, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун