Справа № 149/746/21
Провадження № 22-ц/801/1791/2021
Категорія: 46
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року	Справа № 149/746/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Стадника І.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В.,
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі ПрАТ «СК «ТАС») з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Позовна заява мотивована тим, що 15.02.2020 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Лада Ларгус", рухаючись ділянкою дороги по вулиці Івана Богуна в м. Хмільнику Вінницької області, під час здійснення маневру до АЗС, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з мотоциклом "КТМ" під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивачу, як матір загиблого, у зв`язку із смертю сина спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у заподіяній моральній шкоді.
На дату настання дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5518953.
ОСОБА_1  зазначає, що так як відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. 
Позивач вказує, що зверталася до відповідача із заявою щодо виплати страхового відшкодування, однак, відповідач повідомив її про призупинення розгляду справи у зв`язку з відсутністю підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження та відсутнє судове рішення у цій справі, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом.
Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позов є передчасним, оскільки вина водія у настанні ДТП вироком суду не підтверджена. Коло осіб, які мають право на отримання моральної шкоди не встановлено, а тому не можливо визначити розмір моральної шкоди. Також, просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили вироку по кримінальному провадженню.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 28 338,00 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду. Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду ПрАТ «СК «ТАС» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог.
В якості основних доводів скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано усі обставини справи та не враховано, що для виникнення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є необхідним встановлення винного в ДТП. Також судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та про передачу справи за підсудністю до іншого суду.
Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 15.02.2020 о 17 год. 00 хв. на відрізку дороги по вул. І. Богуна в м. Хмільник відбулося зіткнення між автомобілем «Lada Largus», д.н.з.  НОМЕР_1 , та мотоциклом «КТМ» без номерного знаку. В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Хмільницької ЦРЛ, де від отриманих травм помер. За фактом вказаної ДТП 15.02.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020020330000095 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України  (а.с. 15).
15.02.2020 інспектором видано довідку №3020046785477556 про ДТП, в якій зазначено, що учасниками ДТП, яка відбулася 15.02.2020, є автомобіль «LADA LARGUS», д.н.з.  НОМЕР_1 , який належить  ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час пригоди застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена картка» АО 55189853, а також мотоцикл «KTN SXF 450» без номерного знаку, який належить  ОСОБА_3  (а.с. 13-14).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Лада 2101 застрахована АТ СГ "ТАС" (а.с. 20).
Внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень  ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у віці 20 років (а.с. 10).
Позивач являється матір`ю загиблого ОСОБА_3 (а.с. 16,17).
       24.03.2020 позивач повідомила відповідача про ДТП та також подала заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 21, 22).
Листом 01.04.2020 відповідач повідомив позивача про призупинення на підставі ст.35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розгляду заяви на виплату відшкодування до набрання вироком у кримінальному провадженні законної сили (а.с. 25).
З листа Залізничного районного у м. Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану слідує, що актових записів про шлюб та народження дітей у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено (а.с. 105).
Як вбачається із матеріалів справи, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду справи відповідач виплату страхового відшкодування в зв`язку з втратою сина на користь позивача не здійснив.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП за участі застрахованого автомобіля марки «Лада Ларгус» під керуванням  ОСОБА_2  є страховим випадком, а шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної безпеки. Оскільки матеріали цивільної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання ДТП як внаслідок непереборної сили, так і внаслідок умислу потерпілого,  ОСОБА_1  відповідно до вимог п. 27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи і сумніву у правильності не викликає. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала на те, що вона та її чоловік ОСОБА_5 , як батьки померлого ОСОБА_3 , на підставі п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання в рівних частинах страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 23.09.2020 у справі № 199/1100/19.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Доказів непереборної сили або умислу померлого під час вчинення ДТП матеріали справи не містять.
За фактом ДТП 15.02.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020020330000095 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
Тобто вказаний документ містять інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Про це свідчить також і позиція МТСБ України, викладена у п. 1 протоколу Президії МТСБ України № 153 від 27 квітня 2006 року, згідно якого постанова суду про накладення адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний і обов`язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно-правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні з іншими документальними доказами. Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку. На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що відповідальність водія застрахована у ПрАТ «СК «ТАС» поліс № АО 5518953, який діяв на момент ДТП станом на 16.02.2020.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи доказів притягнення водія ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не може свідчити про відсутність страхового випадку та відсутності підстав для відшкодування ПрАТ «СК «ТАС» завданої позивачу шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована цією страховою компанією.
Крім того, відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження відсутності своєї вини, яка презюмується, згідно із ст. 1166 ЦК України.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17.
Слід зауважити, що обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. 
Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами.
Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування потерпілому страховиком не виплачено.
Розмір страхової виплати позивачу (матері померлого) складається із відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до умов даного виду страхування, зокрема, ст. 23 Закону України № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у порушення наведених норм закону відповідач, отримавши інформацію про ДТП, не встановивши підстав для відмови у прийнятті рішення про здійснення страхового відшкодування згідно ст. 37 Закону № 1961-ІV,  не оспорюючи  обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди,  рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у його здійсненні, а вирішив призупинити розгляд заяви ОСОБА_1 через відсутність на даний час документального підтвердження винної особи, у зв`язку із не набранням  законної сили  судового рішення за результатом  розгляду кримінальної справи.  
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що  ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_3 , який одружений не був та дітей не мав.
Позивачем, який внаслідок ДТП втратив близьку людину - сина, належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір моральної шкоди, який відповідає вимогам п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-IV, а відтак суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю фізичної особи (1/2 її частини).
З чим погоджується апеляційна інстанція.
В свою чергу, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність ПрАТ «СК «ТАС», тому з відповідача має бути стягнута моральна шкода, незалежно від результатів досудового розслідування чи кримінального провадження.
Тому доводи апеляційної скарги, що обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу.
Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.
Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив відповідача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Також, не заслуговують на увагу доводи скаржника, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки суд першої інстанції навів мотиви відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. З чим погоджується апеляційний суд.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у передачі справи за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва, є необґрунтовані, оскільки в даному випадку діє правило альтернативної підсудності (ч. 3 ст. 28 ЦПК України).
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення та додаткового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року. 
   
Головуючий                                                               М.М. Якименко

Судді                                                                          О.В. Ковальчук

                                                                               І.М. Стадник