П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1123/21	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач,   ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ГУПФ України в Херсонській області (далі – відповідач/скаржник), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Херсонській області за №212950003419 від 28 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років;
- зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що станом на момент звернення до ГУПФ України в Херсонській області, у нього виникло право на призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику, відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ, оскільки його стаж складав 28 років 05 місяців 04 дні. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до його пільгового стажу період навчання в Кримському медичному інституті, період проходження військової служби в лавах Радянської армії, а також період здійснення медичної практики (отоларингологія), як приватний підприємець за ліцензією Міністерства охорони здоров`я України.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Херсонській області за №212950003419 від 28 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику, на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУПФ України в Херсонській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, пенсійний орган зазначає, що необхідною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи працівників закладів охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі – Перелік №909).
На переконання скаржника, для зарахування періодів роботи до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, необхідно одночасне виконання двох умов: робота у відповідному закладі, створеному в порядку, визначеному законодавством, та на відповідній посаді.
Період підприємницької діяльності позивача не зараховано до спеціального стажу, оскільки здійснення медичної практики приватним підприємцем на підставі ліцензії є недостатньої умовою для визначення права на пенсію за вислугу років. Наявність ліцензії не означає, що вказаний приватний підприємець в зазначений період працював у закладі охорони здоров`я, який передбачений Переліком №909 та Наказом №385.
Позивач, ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 22 січня 2020 року позивач звернувся до Голопристанського сервісного центру ГУПФ України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
До заяви додано: диплом про навчання НОМЕР_1 , виданий Кримським медичним інститутом, військовий квиток серії НОМЕР_2 , трудову книжку серії НОМЕР_3 , паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру.
В трудовій книжці № НОМЕР_3 містяться наступні записи (мовою оригіналу):
- запис №1 - «до поступлення на роботу в ДВЦББ стаж роботи складає 5 років 02 місяці 29 дні. Довідка РВК №3/2782 от 23 листопада 1989 року»;
- запис №2 від 04 грудня 1989 року - «принят на должность судового врача отдела судовой медицины»;
- запис №3 від 25 серпня 1992 року - «уволен по собственному желанию статья 30 КЗоТ РСФСР»;
- запис №4 від 01 грудня 1992 року - «принят на должность врача отоларинголога областной туб. Больницы учреждения»;
- запис №5 від 10 березня 1993 року - «уволен с занимаемой должности по ст.38 КЗоТ Украины по собстенному желанию ;
- запис №6 від 17 березня 1993 року - «прийнятий на посаду лікаря-отоларинголога педіатричного відділення №1 до дитячої поліклініки №2»;
- запис №7 від 24 травня 1993 року - «звільнити з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України»;
- запис №8 від 21 червня 1993 року - «принят на должность врача отоларинголога детской поликлиники №1»;
- запис №9 від 17 березня 1994 року - «уволен с должности врача отоларинголога по ч.1 ст.36 КЗоТ Украины»;
- запис №10 від 23 березня 1994 року - «принят на должность врача отоларинголога»;
- запис №11 від 29 вересня 1995 року - «уволен с работы по переводу в медицинский научно-иследовательский центр по ст.36 п.5 КЗоТ Украины»;
- запис №12 від 29 вересня 1995 року - «принят на должность директора, врача отоларинголога»;
- запис №13 від 30 листопада 2001 року - «уволен по собственному желанию согласно ст.38 КЗоТ Украины»;
- запис №14 від 07 грудня 2001 року - «принят на должность врача отоларинголога отоларингологического отделения»;
- запис №15 від 14 лютого 2002 року - «уволен по собственному желанию ст.80 ТК РФ»;
- запис №16 від 15 лютого 2002 року - «принят на должность врача отоларинголога»;
- запис №17 від 17 лютого 2002 року - «уволен по собственному желанию согласно ст.38 КЗоТ Украины».
З 15 липня 2002 року по 23 червня 2020 року зареєстрований, як фізична особа підприємець та здійснював підприємницьку діяльність - спеціалізована медична практика (основний), про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Рішенням ГУПФ України в Херсонськійобласті за №212950003419 від 28 січня 2020 року, відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначені пенсії. У вказаному рішенні відповідач зазначає, що період роботи заявника з 23 березня 1994 року по 29 вересня 1995 року на посаді лікаря отоларинголога в Херсонському державному науково-дослідному центрі фітотерапії не зараховано до спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років, оскільки зазначена установа не передбачена Наказом №385.Також період підприємницької діяльності з 15 липня 2002 року до спеціального стажу не враховано, так як наявність ліцензії не означає, що вказаний приватний підприємець в зазначений період працював у закладі охорони здоров`я, який передбачений в Наказі №385. Відтак, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років - 10 років 6 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пункту «е» ч.1 ст.55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.
Таким чином, позбавлення позивача права на пенсію з причин відсутності місця його роботи у Переліку №909, є таким, що порушує права позивача на соціальний захист і нівелює принцип законних сподівань.
При цьому суд вважав належним способом захисту порушених прав позивача зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику, на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 2статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За змістом статті 2 Закону №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст.51 Закону №1788-ХІІ).
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (ч.2 ст.7 Закону №1788-ХІІ). Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після такої дати, серед іншого, з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.
Отже, особливістю цього виду пенсії є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю при залишенні роботи.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 (далі-Перелік №909).
Так, у розділі 2 "Охорона здоров`я" цього Переліку №909 визначено, що робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років.
Крім того, у примітці 2 до Переліку №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" №2108-XII від 19 листопада1992 року, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Водночас, даною статтею визначено поняття медичної допомоги - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.
З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом «е» ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.
Пунктом 26 ч.1 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"від 01 червня 2000 року №1775-III визначено, що відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:медична практика.
Вказаним Законом встановлено, що орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або спеціально уповноважений виконавчий орган рад для ліцензування певних видів господарської діяльності.
Статтею 14 вказаного Закону визначено, що строк дії ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, але не може бути меншим ніж три роки. 
Господарська діяльність на підставі ліцензії, виданої органом ліцензування, яким є центральний орган виконавчої влади, здійснюється на всій території України. 
Отже, на підставі системного аналізу вищенаведених норм законодавства України можна зробити висновок, що особи, які надавали медичну практику, за умови здійснення такої діяльності на основі відповідної ліцензії, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ в яких вони здійснювали діяльність, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указує на те, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. mutatis mutandis рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97, пункт 48).
Так, згідно наявних в матеріалах справи ліцензій Серії АА №451341 (строк дії з 06 вересня 2002 року по 06 вересня 2005 року), Серії АВ №049754 (строк дії з 22 лютого 2006 року по 22 лютого 2011 року), Серії АГ №570245 (строк дії з 18 лютого 2011 року) ОСОБА_1 органом ліцензування - Міністерством охорони здоров`я України, надано право на здійснення медичної практики (отоларингологія) (а.с.42-43).
За наявною в матеріалах справи роздруківкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 15 липня 2002 року по 23 червня 2020 року був фізичною особою підприємцем, види діяльності: 86.22 Спеціальна медична практика, 96.09 Надання інших індивідуальних послуг.
Вказані обставини підтверджено наданою до суду пенсійним органом копією Реєстру застрахованих осіб Форми ОК-5 за яким вбачається факт сплати позивачем страхових внесків у період з жовтня 2002 року по червень 2020 року (а.с.14-16).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що у вказаний період позивач здійснював підприємницьку діяльність – медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії, яка дає право на пенсію за вислугу років.
Разом з тим, з трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 з 23 березня 1994 року прийнятий на посаду доктора – отоларинголога до Херсонського державного науково-дослідного центру фітотерапії, який в подальшому, 29 вересня 1995 року, переведений до ТОВ «Медичний науково-дослідний центр».
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 28 жовтня 2002 року №385 затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я (далі-Наказ №385).
За змістом вказаного переліку Херсонський державний науково-дослідний центр фітотерапії та ТОВ «Медичний науково-дослідний центр» віднесено до медичних центрів (різного профілю).
До того ж, в матеріалах справи наявна ліцензія на право здійснення підприємницької діяльності ТОВ «Медичний науково-дослідний центр» від 14 вересня 1995 року №12939-ЮР.
Вказане право на призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику також підтверджено записом №10, 11, 12, 13 у трудовій книжці за неврахований відповідачем період - з 23 березня 1994 року по 29 вересня 1995 «прийнятий на посаду лікаря отоларинголога».
Так, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутність у Переліку №909 такого закладу охорони здоров`я, як Херсонський державний науково-дослідний центр фітотерапії, не заперечує характер виконуваної позивачем роботи на посаді лікаря отоларинголога, тобто виконання таких робіт у такому закладі охорони здоров`я, з яким чинне законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботу, що надає право на пенсію за вислугу років.
Стосовно доводів позивача щодо протиправної відмови органу Пенсійного фонду у зарахуванні до пільгового стажу період навчання та проходження строкової військової служби, колегія суддів зазначає таке.
Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Згідно ст.2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно Військового квитка Серії НОМЕР_2 та Диплома НОМЕР_1 (а.с.8), ОСОБА_1 на момент призову на строкову військову службу з серпня 1984 року по червень 1986 року навчалася на Військово-медичному факультеті Горьківського медичного інституту.
Із запису у трудовій книжці за №1 вбачається, що до вступу на роботу в «Дальневосточная центральная басейновая больница» стаж роботи позивача складав 5 років 02 місяці 29 дні.
Після проходження служби в армії ОСОБА_1 був працевлаштований на посаду, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: судового лікаря відділення судової медицини «Дальневосточной центральной басейновой больницы». (запис трудової книжки №2)
З огляду на викладене, вказаний період підлягає зарахуванню для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому відповідач, відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу, допустив порушення вимог чинного законодавства.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що час навчання та проходження позивачем строкової військової служби повинен бути зарахованим до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку аргументам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 28.10.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.