ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/2914/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 ( суддя першої інстанції Кальник В.В.) в адміністративній справі № 160/2914/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа  Товариство з обмеженою відповідальністю “Вердикт Капітал” про визнання протиправними та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:
25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", в якому позивач просив:
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021 року №64272846, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною при примусовому виконанні виконавчого напису № 115099, виданого 22.12.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем;
визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 26.01.2021 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною (Виконавче провадження № 64272846);
визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.01.2021 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною (Виконавче провадження № 64272846);
визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.01.2021 року (перебуває на виконанні у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України) винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою Марією Вікторівною (Виконавче провадження № 64272846).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Малкова М. В. здійснює діяльність та відомості щодо якої внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 64272846 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи. 
За таких обставин, на думку позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження № 64272846 від 26.01.2021 року та інші постанови, винесені у виконавчому провадженні № 64272846, прийняті відповідачем із порушенням приписів Закону “Про виконавче провадження”, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи боржника - фізичної особи (позивача).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 в адміністративній справі № 160/2914/21 адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до      Закону України "Про виконавче провадження"      знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (ч.2 статті 25 Закону № 1403-VIII).
У спірному випадку судом встановлено, що виконавчим округом відповідача є місто Київ, позаяк зареєстроване місце проживання позивача та місце роботи знаходиться у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. При цьому, доказів проживання боржника (позивача) у м. Києві на момент прийняття оспорюваних постанов та/або доказів на підтвердження наявності у позивача (боржника) майна на території м. Києві відповідачем суду не надано.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволені позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що приймаючи оскаржену постанову діяв у спосіб передбачений законодавством України, ураховуючи, що виконавчий документ (виконавчий напис) відповідав вимогам  Закону України «Про виконавче провадження». Місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно, на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження.
            06 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції  надійшло клопотання Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М. В.  про зупинення провадження у справі  №160/2914/21 до набрання законної сили судовим рішення касаційної інстанції у справі №380/9335/20. В обґрунтування вказаного клопотання, приватний виконавець посилаючись на положення п.5 ч.2  ст.236 КАС України, вказує про передачу Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, до якої входить колегія суддів що розглядає справу, адміністративну справу №380/9335/20 яка є аналогічною до справи №160/2914/21.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у зупиненні провадження у справі №160/2914/21 з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень п.5 ч.2  ст. 236 КАС України  суд має право зупинити провадження у справі у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Водночас, вказана норма є диспозитивною, тобто передбачає можливість суду у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду зупиняти провадження у справі або продовжувати розгляд справи.
Так, на переконання колегії суддів, подане відповідачем клопотання не містить обставин, які об`єктивно перешкоджають розгляду адміністративної справи №160/2914/21 і прийняттю судового рішення.
Крім того, на час розгляду справи № 160/2914/21,   Верховним Судом 15 липня 2021 року ухвалено постанову в адміністративній справі № 380/9335/20.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог  ст. 311 КАС України.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 22.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №115099, про стягнення з громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , який є боржником за Кредитним договором № 2012192932 від 22.03.2016р., укладеним ним з АТ “ОПТ БАНК”, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами за 22/12/18 від 22.12.2018 року, є ТОВ “Вердикт Капітал”. 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Вердикт Капітал” звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. із заявою про примусове виконання рішення, в якій просив:
відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконано виконавчого напису №115099 від 22.12.2020, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєвим Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_2 , коштів у розмірі 20     113,41 гривень;
у випадку встановлення доходу боржника, яким є: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 , - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доход боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) Боржника. 
У вказаній заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначено, що адресою місця реєстрації боржника – ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , а адресою проживання: АДРЕСА_2 .
До вказаної заяви стягувачем, зокрема, додано оригінал виконавчого напису №115099 від 22.12.2020.
Також з матеріалів справи встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту № 2012192932 від 22.03.2016 зазначено адресу боржника, а саме: місце реєстрації – АДРЕСА_1 та адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .
26.01.2021 за вищевказаною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю  “Вердикт Капітал” приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64272846 з виконання виконавчого напису №115099, виданого 22.12.2020 приватним нотаріусом Житомірського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Вердикт Капітал” заборгованості у розмірі 20113,41 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №64272846, приватним виконавцем винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.01.2021, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.01.2021, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.01.2021.
Правомірність вищевказаних постанов є предметом розгляду у даній справі.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII  (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому  Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим  Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього  Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно пунктом 3 частини 1  статті 3 Закону № 1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1  статті 4 Закону №1404-VIIІ  визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).
Пунктом 10 частини 4  статті 4 Закону №1404-VIIІ  встановлено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до частин 1, 2  статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених  статтею 3 цього Закону, крім : 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим  Законом  безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною 5  статті 18 Закону № 1404-VІІІ  під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Відповідно до частин 1 та 2  статті 24 Закону № 1404-VІІІ  виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Частиною першою  статті 28 Закону № 1404-VІІІ  встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої  статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає  Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно  статті 1 Закону № 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених  Законом України «Про виконавче провадження»  випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до частини 1  статті 3 Закону № 1403-VIII  завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Згідно з частиною 2  статті 4 Закону № 1403-VIII  державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Статтею 16 Закону № 1403-VIII  визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Відповідно до частин першої, другої і шостої  статті 25 Закону № 1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження»  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до пункту 4 частини 2  статті 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5  зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі  Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно пункту 4  розділу ІІІ Інструкції № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5  розділу ІІІ Інструкції № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно пункту 10  розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Враховуючи вищезазначені  норми, суд апеляційної інстанції вважає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до  статті 3  Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV  (далі - Закон № 1382-IV): вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 2  статті 2 Закону № 1382-IV  встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених  Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно з частиною 10  статті 6 Закону № 1382-IV, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 11  статті 6 Закону № 1382-IV).
Відповідно до норм частини 1  статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI  (далі - Закон № 5492-VI), Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим  Законом  інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим  Законом  документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до пункту 14 частини 1  статті 7 Закону № 5492-VI, до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Згідно з частиною 2 цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
Відповідно до абзацу 9  статті 3 Закону № 1382-IV  документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що посвідчується відповідною відміткою у її національному паспорті. Будь-які відомості, які вказували б на фактичне проживання (перебування) ОСОБА_1 у м. Києві, відсутні.
Матеріали справи не містять доказів щодо фактичного проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_4 , яка зазначена у виконавчому написі та постанові про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, відсутні будь-які докази, що свідчили б про перебування майна позивача у межах виконавчого округу відповідача.
Таким чином, у відповідача не було підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Апеляційний суд вважає, що відповідач не надав оцінки інформації про зареєстроване у встановленому  законом  порядку місце проживання позивача у м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, що в контексті частини 2  статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»  є місцем проживання боржника, надав перевагу інформації про ймовірне місце проживання останнього, та відкрив виконавче провадження з порушенням вищенаведеної норми зазначеного  Закону  щодо прийняття до виконання виконавчих документів.
Враховуючи вищенаведене, відповідачу було відомо про зареєстровану адресу боржника, а  Закон України «Про виконавче провадження»  містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не довільно, без будь-яких підтверджень, зазначених у виконавчому документі.
Відтак, за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача як боржника у виконавчому провадженні у місті Києві, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що саме така правова позиція щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 та в силу приписів частини 5  статті 242 КАС України  та частини 6  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.03.2021 по справі № 380/7750/20, сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.
У такому випадку визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким  Закон України «Про виконавче провадження»  пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
Виходячи із вищевикладене, з огляду на вказану позицію Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий документ у виконавчому провадженні  ВП №64272846 прийнято до виконання відповідачем з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.  315, ст.  316, ст.ст.  321,  322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 в адміністративній справі № 160/2914/21 залишити без задоволення.
Рішення   Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 в адміністративній справі № 160/2914/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені  ст.ст. 328,  329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко