Ухвала
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 727/11132/14-ц
провадження № 61-2645св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення.
Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 12 листопада 2011 року ОСОБА_1 є власником 11/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та її частка в цьому будинку складається з ізольованої квартири АДРЕСА_2 загальною площею 163,10 кв. м.
 
У жовтні 2014 року їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 , колишня власниця вказаної квартири, зареєструвала без згоди своє та неповнолітніх дітей місце проживання у належній їй квартирі. Реєстрація місця проживання відповідачів у її квартирі здійснена на підставі незаконно отриманого свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року. 21 червня 2014 року запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 був видалений реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а бланки свідоцтва про право власності від 18 червня 2014 року були знищені. Наявність незаконної реєстрації відповідачів та їхнє місце                   проживання у квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися цією квартирою. 
 
Посилаючись на ці обставини, просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення відповідачів із належної їй квартири.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір дарування 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складають квартиру АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 12 листопада 2011 року, визнано недійсним на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2017 року. У зв`язку із вказаним рішенням позивачка ОСОБА_1 не є власником спірного житла, а тому у неї відсутні підстави вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження на підставі статті 391 Цивільного кодексу України.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року у зв`язку із нововиявленими обставинами. Посилалася на те, що рішенням суду від 14 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову у даній справі, виходячи із того, що договір дарування спірної квартири від 12 листопада 2011 року рішенням суду був визнаний недійсним, а тому позивач не є власником квартири і у неї відсутні підстави вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою. Проте, постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року, якими було визнано договір дарування недійсним, скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення від 14 листопада 2018 року у справі задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 . Виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивач, отримуючи в дарунок житло, знала про проживання в ньому неповнолітніх дітей - членів сім`ї колишнього власника цього житла, які не мають іншого житла та набули охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, але тим не менше не виявила розумну дбайливість про інтереси дітей, то колегія суддів вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення відповідачів зі спірної квартири слід відмовити. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову щодо виселення матері ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції зазначив про неможливість проживання неповнолітніх дітей самостійно без батьків або одного із них.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 18 лютого 2021 року звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року у вищевказаній справі, з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 липня 2020 року. Разом з тим, касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року.
 
Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без врахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від   12   червня   2019   року у справі № 645/5260/17, від  09  лютого  2021  року у справі № 682/2422/19, від  09  жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29  листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
 
Також заявник посилається, на те що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У квітні 2021 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 лютого 2021 рокукасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_6 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2021 року та відкрито касаційне провадження (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 03 березня 2021 року про надання строку для усунення недоліків) за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на підставі пунктів 1, 4 частини другої                              статті 389 ЦПК України, витребувано з Шевченківського районного суду м. Чернівці матеріали вищезазначеної цивільної справи № 727/11132/14-ц та надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
У квітні 2021 року матеріали справи № 727/11132/14-ц надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя  особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від  11  січня 2021 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 03 листопада 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков        	
 	О. В. Ступак        	
 	Г. І. Усик