Постанова
Іменем України
 
28 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 529/690/18
провадження № 61-6006св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Дорош А. І., Одринської Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 
до ОСОБА_2 , третя особа - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
 
Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення виконкому Стасівської сільської Ради народних депутатів від 24 лютого 1988 року № 15 та наказу дирекції радгоспу «Стасівський» від 11 лютого 1988 року № 21-з, її чоловікові ОСОБА_4 за рахунок присадибного фонду в АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 0,10 га, на якій вони здійснили будівництво житлового будинку із господарськими будівлями, 1/2 частину яких вона успадкувала після смерті чоловіка на підставі судового рішення (справа № 529/253/18) та 11 червня 2018 року зареєструвала за собою право власності на указані об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 .
 
Суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок із господарськими будівлями, належить ОСОБА_2 
на підставі державного акта про право власності. На межі своєї земельної ділянки ОСОБА_2 з порушенням державних санітарних норм розмістила вигрібну яму, яка частково виходить на земельну ділянку позивача, на відставні 5,5 метрів від її житлового будинку. Неприємні запахи та води, які з вигрібної ями проникають до фундаменту будинку, створюють позивачу, незручності 
та перешкоди у користуванні як земельною ділянкою, так і житловим будинком. 
 
З урахуванням заяви про зміну предмету спору, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю, зобов`язавши ОСОБА_2 демонтувати та засипати вигрібну яму, що знаходиться на межі їх земельних ділянок, без права її відновлення на відстані менше ніж 20 метрів від житлового будинку із обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки, що перебуває 
у її користуванні. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 06 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування та засипання вигрібної ями, яка знаходиться на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , без права її відновлення на відстані менше ніж 20 м від житлового будинку 
з обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки, який є власністю ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 12 259,40 грн та 1 409,60 грн судового збору, а всього 13 669,00 грн.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, 
що ОСОБА_2 при використанні вигрібної ями, яка знаходиться на території 
її господарства, однак у недозволеній близькості до житлового будинку позивача, створює перешкоди в користуванні останньою своєю власністю, 
а тому вказана вигрібна яма підлягає демонтажу шляхом засипання землею.
 
Короткий зміст ухвали апеляційної інстанцій 
 
Не погодившись рішенням Диканського районного суду Полтавської області 
від 21 січня 2020 року ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. 
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року та рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою закрито.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_3 з підстав вирішення судом питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області 
від 21 січня 2020 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки даної фізичної особи не вирішувалося, колегія суддів, із урахуванням положень пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, приходить до переконання про необхідність закриття апеляційного провадження по даній справі в частині оскарження рішення суду.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та закрити провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, 
що в матеріалах справи достатньо належних доказів того, що ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю по АДРЕСА_1 , а порушення прав ОСОБА_3 полягає у тому, що він 
на законних підставах з 1987 року проживав та користувався будинком з усіма зручностями, а тепер будинок залишився без зручностей, оскільки оскаржуваним рішенням його матір зобов`язано демонтувати вигрібну яму.
 
Доводи інших учасників справи
 
У липні 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зазначала, що твердження скаржника 
є безпідставними, необґрунтованими та аналогічними викладеним обставинам апеляційної скарги ОСОБА_2 на які судом апеляційної інстанції було винесено постанову.
 
Від ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримує раніше висловлену позицію, просить ухвалу апеляційного суду від 18 березня 2021 року  скасувати, провадження у справі закрити. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 529/690/18, витребувано її з Диканського районного суду Полтавської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
28 жовтня 2019 року від ОСОБА_2 до суду першої інстанції надійшло клопотання про залучення до розгляду по справі в якості третьої особи, яка 
не заявляє самостійні вимоги її сина ОСОБА_3 в обґрунтування якого вказує, що останній є членом сім`ї відповідача і на законних підставах проживає 
за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 , а тому, рішення по цій справі може вплинути також 
на права і обов`язки ОСОБА_3 , адже позовні вимоги передбачають ліквідацію спірної каналізаційної ями.
 
Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 
2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення 
до участі в справі у якості третьої особи ОСОБА_3 .
 
Ухвала обґрунтована тим, що залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги сина позивача - ОСОБА_3 не є доцільним, адже докази постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 суду не були надані.
 
Крім того, аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, 
що ОСОБА_2 не погодившись із судовими рішеннями суду першої 
та апеляційної інстанцій подала на них касаційну скаргу. Так, ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних 
вимог - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області, 
про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
 
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
 
Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі 
не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена 
до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку 
зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції 
є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи 
у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права 
та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо 
в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права 
та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, 
що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного 
на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав 
і обов`язків.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена 
в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
 
Апеляційний суд, на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який 
не брав участі у справі, належним чином дослідив доводи апеляційної скарги та, встановивши, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника, дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження відповідно 
до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
З огляду на зазначене та з урахуванням змісту спору, вирішеного у цій справі рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року, ОСОБА_3 не може вважатись особою, права чи законні інтереси якого вирішено цим рішенням, оскільки він не є власником спірного домоволодіння.
 
Установивши наведені вище обставини після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , зокрема, що оскаржуваним ним судовим рішенням не вирішувалося питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, для закриття апеляційного провадження.
 
Наведені у касаційній скарзі аргументи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали апеляційного суду без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська