ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/297/21
Головуючий у першій інстанції – Хоменко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1129/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Державне спеціалізоване підприємство ”Чорнобильський спецкомбінат”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Хоменко Л.В. від 21 травня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 26 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат” про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки,

                           В С Т А Н О В И В:
           
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат” про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.2021 року (а.с.189-190, том 1), остаточно просив: стягнути з відповідача на його користь недоотриману заробітну плату за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року у сумі 4 801 грн. 79 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення до відпустки за 2012 рік у сумі 1 073 грн. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 03.06.2014 року він був звільнений з Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат” за переведенням до ДП ”Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження”. Позивач вважає, що при звільненні з ним не проведено повного розрахунку. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області, органом, який здійснює нагляд за дотриманням законодавства про працю, проведено перевірку та встановлено недотримання вимог п.4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України щодо дотримання мінімального розміру тарифної ставки працівника першого розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму працездатної особи. На підставі акта перевірки внесено припис №10-04-039/14-14 з вимогою усунути вказані недоліки. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року встановлено, що з 01.03.2011 року тарифна ставка обчислена невірно, що має наслідком невірно виплачену заробітну плату, премії, відпускні, лікарняні, службові відрядження, святкові, доплату за роботу у нічний час, надбавку за особливу роботу. Також встановлено, що в період з 01 березня 2011 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників підприємства проводилось на рівні тарифної ставки робітника першого розряду, встановленої на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи, а необхідно було забезпечити дотримання вимог розділу 4 ”Зобов`язання з питань оплати праці та захисту її виплати” Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і Профспілкою атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 р.р. (продовженої на 2011-2012 р.р.) щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого відповідно до законодавства. При наданні щорічної відпустки працівнику виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу, але не більше двох мінімальних заробітних плат на початок року за умови, що основна безперервна відпустка становитиме не менше 20 календарних днів для працівників, які працюють в зоні відчуження, та не менше 14 календарних днів - за межами зони відчуження. У 2012 році позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпустки у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, замість двох мінімальних заробітних плат. Позивач зазначає, що на його звернення 29.01.2018 року про проведення перерахунку посадового окладу, недоотриманих премій, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року, йому було відмовлено без жодних обґрунтувань. За даних обставин, позивач просить задовольнити його позовні вимоги, при цьому, зазначає, що раніше звертався до Чернігівського районного суду з аналогічним позовом у 2018 році, і даний позов було залишено без розгляду за заявою його представника.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.05.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат” про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.05.2021 року, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. А саме, позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоотриману заробітну плату за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року в сумі 4 801 грн. 79 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн., матеріальну допомогу  на  оздоровлення  до  відпустки  за  2012  рік  в  сумі 1 073 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.05.2021року є незаконним, необґрунтованим, суд першої інстанції неповно встановив обставин, які мають значення для справи, невірно надав оцінку доказам по справі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року в сумі 4 801 грн. 79 коп., та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн., суд першої інстанції безпідставно послався на роз`яснення Галузевої угоди від 06.03.2018 року про те, що ДСП ”Чорнобильський комбінат” якимось чином було враховано пункт 4.1. Галузевої угоди. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в матеріалах справи наявні належні докази недотримання відповідачем вимог 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України щодо дотримання мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, чим порушено вимоги статей 96,97 КЗпП України. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції прийняв до уваги роз`яснення Галузевої угоди незрозумілого походження, які суперечать висновкам Держпраці та судів трьох інстанцій, і проігнорував обставини, встановлені Вищим адміністративним судом України щодо відповідача про те, що відповідач дійсно не дотримався положень зазначеної Галузевої угоди у 2011 та у 2012 роках, і встановив посадовий оклад на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи, що є порушенням статті 97 КЗпП України, статей 8,9 Закону України ”Про колективні договори і угоди”.  Доводи апеляційної скарги зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення недоотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2012 рік в сумі 1 073 грн., суд першої інстанції не врахував тих обставин, що згідно пункту 2 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року №61, воно  діє  до  31.12.2012  року.  Тобто,  з  01.01.2013  року  спільне  рішення адміністрації  та  профспілкового  комітету  ДСП  ’’Чорнобильський спецкомбінат’’ від 20.12.2012 року №61 втратило чинність. Позивач звільнився 03.06.2014 року, і відповідно, спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року №61 на той час вже втратило чинність, і не поширювалось на позивача. Суд першої інстанції зазначив, що до колективного договору було внесено зміни про припинення виплати другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, проте, як стверджує апелянт, в матеріалах справи відсутній як сам колективний договір від 16.05.2012 року зі змінами від 20.12.2012 року, так і докази реєстрації вказаних змін до колективного договору. Апелянт вказує, що якби до колективного договору вносились зміни щодо погіршення умов, то такі зміни повинні були б виноситись на схвалення загальних зборів конференції, та подаватись на реєстрацію.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне спеціалізоване підприємство ”Чорнобильський спецкомбінат” просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.05.2021 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В  судовому  засіданні  апеляційного  суду  представники  відповідача Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат’’ - Шевчук В.І., Загородня І.Б., Маслій Д.О. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року.   

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.38, том 2), не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до записів у трудовій книжці, позивач працював в ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” з 01.07.2010 року по 03.06.2014 року на посаді водія першого класу (а.с.11-18, том 1). Наказом від 03.06.2014 року №222-о/с ОСОБА_1 03.06.2014 року звільнено у зв`язку з переведенням до ДП ”Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження”, на підставі п.5 статті 36 КЗпП України (а.с.30, том 1). 

29.01.2018 року позивач звертався до ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” із заявою про неповний розрахунок при звільненні, в якій просив здійснити перерахунок тарифної ставки, недоотриманих премій, відпускних, лікарняних, донарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення (а.с.19-20, том 1).

Листом від 20.02.2018 року за вих.№213-391 відповідачем було направлено ОСОБА_1 відповідь ’’Про розгляд заяви’’ (а.с.21-26, том 1), у якій було відмовлено у задоволенні даної заяви ОСОБА_1 , із посиланням на ті обставини, що при звільненні всі належні від підприємства кошти позивачу були виплачені. 

Згідно акту перевірки №10-04-039/14 за дотриманням законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2012 року (а.с.50-54, том 1), державним інспектором праці Київської області Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області було проведено перевірку на ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат”. За результатами даної перевірки було встановлено, що підприємство перебуває в сфері дії Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (дію угоди продовжено на 2011-2012 роки зі змінами, зареєстрованими у Мінпраці 05.09.2011 року за №47). Пунктом 4.1.4. Галузевої угоди визначено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної палати, а з 01 грудня 2009 року - 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством. Перевіркою встановлено, що в порушення умов колективного договору та пункту 4.1.4. Галузевої угоди, в період травень 2011 року - березень 2012 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” провадилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вказаними діями роботодавцем порушено вимоги статей 96, 97 КЗпП України, та безпідставно занижено розміри заробітної плати працівників.

05.04.2012 року державний інспектор праці Київської області за результатами перевірки вніс на ім`я генерального директора ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” припис №10-04-039/14-14, згідно якого було приписано забезпечити дотримання вимог розділу 4 ”Зобов`язання з питань оплати праці та захисту її виплати” Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки), у т.ч. п.4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи. Виконати вимоги припису було визначено в строк до 05.05.2012 року (а.с.48-49, том 1).

Даний припис було оскаржено відповідачем у судовому порядку. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року (справа 2а-2869/12/1070), залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014 року та Вищого адміністративного суду України від 14.05.2015 року, у задоволенні адміністративного позову ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” відмовлено (а.с.55-62, 63-69, 70-72, том 1).

У відповідь на звернення відповідача щодо скасування припису державного інспектора праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 05.04.2012 року №10-04-039/14-14, Державна служба України з питань праці зазначила, що контроль виконання припису не здійснювався у зв`язку з прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012 року, укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді (а.с.174-175, том 1).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.05.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Державного спеціалізованого підприємства ”Чорнобильський спецкомбінат” про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року згідно розрахунку на загальну суму 4 801,79 грн., та похідних від неї вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що ці вимоги є безпідставними.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення недоотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у сумі 1 073 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не порушив права позивача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення на 2012 рік, оскільки матеріальна допомога виплачена ОСОБА_1 за 2012 рік повністю, тобто у розмірі, встановленому Колективним договором від 16.05.2012 року, із змінами від 20.12.2012 року та Спільним рішенням від 20.12.2012 року, а саме, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, і за даних обставин, вимога позову у вказаній частині є безпідставною, і задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції від 21.05.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.     

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  
Відповідно до статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Згідно з частиною першою статті 19 КЗпП України, контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно з частиною третьою статті 97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Статтею 5 Закону України ”Про оплату праці” визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.
Відповідно до статті 6 Закону України ”Про оплату праці”, системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Відповідно до пункту 2.8. Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями на 2008-2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року установлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати. Передбачити у Законі України ”Про Державний бюджет України на 2009 рік” встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб”. Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім`ї (а.с.158-159, том 1).
Згідно з пунктом 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, а з 1 грудня 2009 року - 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством (а.с.160-163, том 1).
09.11.2010 року між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями укладено генеральну угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки (а.с.166-167, том 1).
Пунктом 2.2. даної генеральної угоди передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства. Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, міжрозрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах. 
02.08.2011 року прийнято зміни до галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, згідно яких сторони домовились продовжити на 2011-2012 роки дію галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, і внести до неї зміни, зокрема, доповнити у підпункті 4.1.1. перелік додатків додатком 22 ”Коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження (крім ЧАЕС), і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду” (а.с.168-173, том 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року в сумі 4 801 грн. 79 коп., та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн., суд першої інстанції безпідставно послався на роз`яснення Галузевої угоди від 06.03.2018 року про те, що ДСП ”Чорнобильський комбінат” якимось чином було враховано пункт 4.1. Галузевої угоди. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в матеріалах справи наявні належні докази недотримання відповідачем вимог 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України щодо дотримання мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, чим порушено вимоги статей 96, 97 КЗпП України. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції прийняв до уваги роз`яснення Галузевої угоди незрозумілого походження, які суперечать висновкам Держпраці та судів трьох інстанцій, і проігнорував обставини, встановлені Вищим адміністративним судом України щодо відповідача про те, що відповідач дійсно не дотримався положень зазначеної Галузевої угоди у 2011 та у 2012 роках, і встановив посадовий оклад на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи, що є порушенням статті 97 КЗпП України, статей 8,9 Закону України ”Про колективні договори і угоди”.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року, виходячи із наступного. 

Згідно роз`яснень Державного агентства з управління зоною відчуження від  05.10.2011 року №03-2000/06, ’’… мінімальний розмір тарифних ставок (окладів) для працівників підприємств зони відчуження, наведені в додатку 22 до Галузевої угоди, вже збільшені на 20%. Отже, норма пункту 4.1.4. Галузевої угоди на підприємствах зони відчуження, на які розповсюджується її дія, не повинна застосовуватись’’ (а.с.173, том 1).
Після змін до Галузевої угоди на 2009-2010 роки від 02.08.2011 року в умовах оплати праці працівників ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” нічого не змінилось, оскільки розмір заробітної плати до змін та після змін Галузевої угоди залишався однаковим. 
У квітні 2012 року Державним інспектором з праці в ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” проводилась перевірка додержання законодавства про працю, за результатами якої було складено припис від 05.04.2012 року № 10-04-039/14-14. 
Листом Державної служби України з питань праці від 17.07.2017 року №7479/3/4.1-ДП-17 роз`яснено, що контроль за виконанням припису Територіальної держінспекції з питань праці у Київський області від 05.04.2012 року №10-04-039/14-14 не здійснювався у зв`язку із прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012 року, укладеної між ДАЗВ та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” залишились на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді (а.с.174-175, том 1). 
Згідно спільного роз`яснення Галузевої угоди, яке вчинено 06.03.2018 року, пункт 4.1.4. Галузевої угоди для працівників підприємств зони відчуження в частині збільшення мінімального розміру посадового окладу, тарифної ставки, годинно-тарифної ставки працівника 1 розряду на 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи в період з серпня 2011 року по квітень 2012 року не повинен застосовуватись. 
Таким чином, при вирішенні даного спору по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” було враховано положення пункту 4.1.4. Галузевої угоди на 2009-2010 роки, продовженого на 2011-2012 роки, оскільки в результаті збільшення міжкваліфікаційних співвідношень тарифні ставки (посадові оклади) працівників, у тому числі і позивача, фактично були збільшені на 20%, що підтверджено наданими суду розрахунками та поясненнями. Підстав вважати, що заробітна плата позивачу нараховувалась з порушенням зазначених угод, судом в ході розгляду даної справи не встановлено.

Київський окружний адміністративний суд у постанові від 16.10.2012 року (справа 2а-2869/12/1070), надаючи оцінку законності припису державного інспектора праці, та відмовляючи у його скасуванні, виходив з того, що з урахуванням норми закону, яка передбачає установлення тарифної ставки робітника першого розряду у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, Галузева угода не може погіршувати становище працівників у порівнянні з Генеральною угодою, оскільки регулює норми соціального захисту найманих працівників підприємств і включає вищі, порівняно з Генеральною угодою, соціальні гарантії, компенсації, пільги.
Постанова Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року не містить висновку про те, що внаслідок недодержання ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" пункту 4.1.4. Галузевої угоди на 2009-2010 роки, продовженого на 2011-2012 роки, посадовий оклад позивача не було підвищено. 

Підприємство  не  змінювало  тарифну  ставку  (посадовий  оклад) робітника 1-го розряду у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що виконало вимоги п.4.1.4. Галузевої угоди шляхом збільшення на 20% міжкваліфікаційних співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) і мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду, посилаючись на те, що інакше буде порушено бюджетну дисципліну.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції вірно визнав необґрунтованими доводи позивача відносно того, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року встановлено невірне обчислення посадового окладу позивача з 01.03.2011 року, що в свою чергу, тягне за собою невірне обчислення заробітної плати, премії, відпускних тощо і потребує збільшення посадового окладу на 20%, починаючи з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року, згідно розрахунку на загальну суму 4 801,79 грн., наслідком чого є неповне проведення розрахунку при звільненні. 

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року про відмову у задоволенні, у зв`язку із безпідставністю, вимоги заявленого позову в частині стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01.03.2011 року по 03.06.2014 року у сумі 4 801,79 грн., та похідної від неї позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 402 579 грн. 

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення недоотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2012 рік в сумі 1 073 грн., суд першої інстанції не врахував тих обставин, що згідно пункту 2 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року №61, воно діє до 31.12.2012 року. Тобто, з 01.01.2013 року спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ДСП ’’Чорнобильський спецкомбінат’’ від 20.12.2012 року №61 втратило чинність. Позивач звільнився 03.06.2014 року, і відповідно, спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року №61 на той час вже втратило чинність, і не поширювалось на позивача. Суд першої інстанції зазначив, що до колективного договору було внесено зміни про припинення виплати другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, проте, як стверджує апелянт, в матеріалах справи відсутній як сам колективний договір від 16.05.2012 року зі змінами від 20.12.2012 року, так і докази реєстрації вказаних змін до колективного договору. Апелянт вказує, що якби до колективного договору вносились зміни щодо погіршення умов, то такі зміни повинні були б виноситись на схвалення загальних зборів конференції, та подаватись на реєстрацію.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року, виходячи із наступного. 

Як вбачається із витягу з протоколу конференції трудового колективу ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року, у зв`язку із обмеженим бюджетним фінансуванням видатків на заробітну плату по програмі 3202110 у 2012 році, було постановлено припинити нарахування та виплату другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2012 рік (а.с.179, том 1).
Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” від 20.12.2012 року №61 постановлено припинити виплату другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, згідно пункту 5 додатку 9 ”Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП ”Чорнобильський спецкомбінат” Колективного договору (а.с.180, том 1).
Відповідно до статті 14 Закону України ”Про колективні договори і угоди”, зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Згідно наданих доказів, зміни до Колективного договору щодо невиплати другої частини матеріальної допомоги до відпустки у 2012 році були внесені за погодженням обох сторін з дотриманням порядку внесення змін, передбачених Колективним договором, і при цьому, були обумовлені фінансовими труднощами підприємства. 
Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є додатковою соціальною гарантією, і її реалізація залежить від результатів господарської діяльності та фінансового становища підприємства.
Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 року №1774-VIII, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах і угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
    
Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року відносно того, що відповідачем не порушено право позивача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012 рік, оскільки матеріальна допомога виплачена позивачу за 2012 рік повністю, а саме, у розмірі, встановленому Колективним договором від 16.05.2012 року, із змінами від 20.12.2012 року та Спільним рішенням від 20.12.2012 року, тобто, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за 2012 рік у сумі 1 073 грн., задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.05.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи. 

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                            
                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.      

Головуючий:                                            Судді: