Ухвала
13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 947/4324/20
провадження № 51-5418ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду 
м. Одеси від 12 жовтня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, 
встановив:
Захисник ОСОБА_4  звернувся до суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення щодо ОСОБА_5 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що  її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
При цьому, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також питання належності, достовірності та достатності доказів, про що йдеться у змісті касаційної скарги, не є предметом перегляду судом касаційної інстанції, оскільки, відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин 
і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Захисник у касаційній скарзі зазначає, що суди відмовились дослідити протокол слідчого експерименту та відеозапис до нього. При цьому, за змістом оскаржених судових рішень вбачається, що суд першої інстанції безпосередньо дослідив протокол проведення слідчого експерименту з флеш-накопичувачем, а при апеляційному перегляді вироку Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2020 року, клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених судом першої інстанції, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, стороною захисту не заявлялося. З урахуванням вказаних обставин, в касаційній скарзі не йдеться про порушення правил оцінки судами цих доказів.
Також захисник стверджує про недопустимість зібраних у справі доказів, проте не конкретизує які саме докази є недопустимими, з посиланням на матеріали кримінального провадження та норми процесуального закону.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу недопустимістю доказів, порушенням правил їх оцінки, а також недостатністю доказів для доведення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, захисник в касаційній скарзі не указує яких порушень норм кримінального процесуального закону допустився суд першої інстанції, які саме доводи апеляційної скарги залишилися без мотивованої відповіді або поза увагою апеляційного суду за наслідком апеляційного перегляду вироку Київського районного суду м. Одеси від 
12 жовтня 2020 року, а також яких вимог КПК не дотримався цей суд з огляду на межі та порядок, визначені статтями 404, 405 цього Кодексу. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції.
Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. 
За змістом касаційної скарги засуджений ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та постановлення нового виправдувального вироку, що суперечить приписам ст. 436 КПК.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4  залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів із дня її отримання. 
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3