ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 р.	Справа № 520/7402/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) по справі № 520/7402/2020
за позовом           ОСОБА_1  
до          Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання незаконними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із заявою про встановлення:
- порядку нарахування пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 по справі 520/7402/2020 з 21.02.2020 по 21.01.2021 у розмірі 21 885 грн. 01 копійки за кожен місяць;
- способу виконання рішення суду у справі № 520/7402/2020 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 21.02.2020 по 21.01.2021 у сумі 218 992 грн. 24 копійок однією сумою.
В обґрунтування заяви зазначив, що рішення суду від 21.07.2020 залишається не виконаним в частині невиплати пенсії, що свідчить про наявність обставин, що ускладнюють своєчасне виконання рішення або роблять його неможливим.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити рішення про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення по справі № 520/7402/2020.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач не виконує судове рішення протягом тривалого часу, що на його думку, є обставиною, що істотно ускладнює чи унеможливлює його виконання. 
Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що фактично заявник звертається з новими позовними вимогами, оскільки ним лише конкретизовано суму пенсії, яка підлягає до сплати.
Також зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: заява про встановлення способу і порядку виконання судового рішення розглянута судом поза межами строків її розгляду, встановлених КАС України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.
Позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 по справі № 520/7402/2020, яке набрало законної сили 13.10.2020 задоволено позов ОСОБА_1 .
Скасовано  рішення  Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 760 від 21.02.2020, яке складено відносно ОСОБА_1 .
Зобов`язано  Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 21.02.2020 року пенсію за вислугою років з розрахунку 90% від розміру заробітної плати, з урахуванням довідок Прокуратури Харківської області від 21.02.2020 р. № 18-92 без обмеження максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993 р., у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІІ та здійснити відповідні виплати.
За заявою позивача 15.01.2021 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який на цей час перебуває на примусовому виконанні з 29.01.2021 (а.с. 102,120).
04.02.2021 та 19.04.2021 Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області, що заборгованість на виконання рішення суду буде виплачена при надходженні бюджетного фінансування (а.с. 121-122, 126-127).
У зв`язку з невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області судового рішення, позивач звернувся до суду із вказаною заявою.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які свідчать про ускладнення чи неможливість виконання судового рішення. При цьому, за висновками суду першої інстанції, заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.
Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.
Частинами 1, 3 ст. 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Так, під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.
З аналізу викладених правових норм вбачається, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.
Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2018 по справі № 281/1820/14-а.
В заяві позивач просить встановити спосіб виконання судового рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 21.02.2020 по 21.01.2021 у сумі 218 992,24 грн. однією сумою, а також порядок нарахування пенсії з 21.02.2020 по 21.01.2021 у розмірі 21 885,01 грн.  за кожен місяць.
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача призначити пенсію, здійснити її виплату і виплатити заборгованість з пенсії є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про виплату заборгованості з пенсії, яка не була предметом розгляду та дослідження судом під час прийняття рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині встановлення порядку виконання судового рішення, колегія суддів зауважує, що рішення суду у даній справі, яким зобов`язано  Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 21.02.2020 року пенсію за вислугу років та здійснити відповідні виплати, звернуто до примусового виконання і частково виконано відповідачем.
В іншій частині повідомлено, що виплата заборгованості на виконання рішення суду пенсійним органом буде виплачена при надходженні бюджетного фінансування.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно із п. 20 та п. 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по перерахованій пенсії позивачу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена при надходженні коштів.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що право стягувача на отримання пенсійних виплат не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань встановлених судовим рішенням.
Поряд з цим, у даному випадку йдеться не про право особи на зазначені виплати, а про правові підстави для зміни способу та порядку виконання судового рішення, зміна яких не захистить право позивача на отримання доплати, оскільки вона ставиться в залежність від відповідного бюджетного фінансування.
Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту та наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, оскільки встановлення способу та порядку виконання рішення суду шляхом, який обраний заявником, фактично змінить рішення суду у зв`язку зі зміною обраного способу захисту прав позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд судом першої заяви поза межами строків, встановлених КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. 
Як вбачається з матеріалів справи, заява про встановлення способу та порядку виконання судового рішення надійшла до судді - доповідача 09.06.2021 та розглянута ним 13.07.2021, з огляду на перебування в період з 15.06.2021 по 28.06.2021 та з 08.07.2021 по 09.07.2021 у відпустці (а.с. 133, 144). 
Колегія суддів зазначає, що дійсно заява позивача розглянута судом поза межами десятиденного строку з дня її надходження, проте зазначена обставина не є беззаперечною підставою для скасування судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі № 520/7402/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  01.11.2021 року