ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9560/21 Справа № 203/1021/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

15 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: 
                головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря - Гулієва М.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Дніпропетровська обласна рада, про скасування державної реєстрації прав, визнання недійсним та скасування розпорядження про передачу майна у власність, визнання права комунальної власності, витребування майна 
за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради 
на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2021 року Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Дніпропетровська обласна рада, про скасування державної реєстрації прав, визнання недійсним та скасування розпорядження про передачу майна у власність, визнання права комунальної власності, витребування майна.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Дніпропетровська обласна рада, про скасування державної реєстрації прав, визнання недійсним та скасування розпорядження про передачу майна у власність, визнання права комунальної власності, витребування майна - залишено без розгляду (а.с. 213-215). 

Не погодившись з вказаним рішенням суду, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.217-226). 

В порядку ст. 360 ЦПК України, від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
В порядку ст. 360 ЦПК України, від представника Дніпропетровської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Від представника Дніпровської міської ради надійшли пояснення по справі, в яких останній підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, в якому заявлено вимоги про скасування державної реєстрації права комунальної власності Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради на квартиру АДРЕСА_1 , проведену 26.04.2018 року; визнання недійсним та скасування розпорядження від 19.06.2018 року про передачу вказаної квартири у власність ОСОБА_1 ; визнання права комунальної власності на квартиру за територіальною громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради та про витребування квартири із володіння ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради прокурором було зазначено, що прокуратурою було встановлено факт безпідставного набуття речових прав на спірне нерухоме майно, що було передано у комунальну власність територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради. З огляду на те, що Дніпровською міською радою, як власником спірного майна та органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не вжито заходів для відновлення власних майнових прав, що порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади, у власності якої перебуває спірне майно, даний позов пред`явлено обласною прокуратурою.
З долучених до позову документів вбачається, що 03.03.2021 року за підписом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури до Дніпровської міської ради було направлено повідомлення щодо виявлення фактів незаконного набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані у гуртожитку по АДРЕСА_2 . В зв`язку з цим, ставилось питання про надання в строк до 15.03.2021 року інформації щодо звернення Дніпровської міської ради до суду з позовами про усунення перешкод в користуванні комунальним майном, його витребування із чужого незаконного володіння.
При цьому, конкретних об`єктів нерухомого майна у вказаному листі не наведено.
Також з матеріалів справи вбачається, що лист прокурора від 03.03.2021 року надійшов до Дніпровської міської ради 04.03.2021 року та 10.03.2021 року за підписом міського голови надано відповідь про те, що про факт безпідставного вибуття із комунальної власності об`єктів нерухомого майна дізнались з листа від 03.03.2021 року та станом на 10.03.2021 року Дніпровська міська рада з позовом про усунення перешкод в користуванні комунальним майном, його витребування із чужого незаконного володіння не зверталась.
Вказана відповідь була отримана Дніпропетровської обласною прокуратурою 12.03.2021 року, а 17.03.2021 року прокурором було пред`явлено розглядаємий у даній цивільній справі позов.
Таким чином, наведені вище обставини щодо отримання міською радою лише 04.03.2021 року повідомлення прокурора від 03.03.2021 року, а також надання 10.03.2021 року відповіді про те, що про зазначені в повідомленні обставини міській раді стало відомо з останнього, подача прокурором 17.03.2021 року позовної заяви в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, без надання останній можливості провести відповідну перевірку та самостійно вжити заходи реагування, у т.ч. шляхом звернення до суду з позовом, свідчать про недотримання прокуратурою вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що прокурором не дотримано вимог ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та не надано можливості Дніпровській міській раді самостійно звернутися до суду чи спростувати обґрунтування підстав для представництва, а тому подання позову прокурором є передчасним.

Доводи апеляційної скарги, що підставою для звернення прокурора з вказаним позовом стало невиконання належним чином органом місцевого самоврядування повноважень щодо захисту інтересів держави, які полягають у своєчасному вжитті заходів цивільно-правового характеру щодо повернення комунальної власності міста нерухомого майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. ВС наголосив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Так, у рішенні у «Ф.В. проти Франції" (F. W. у. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27) Суд звертав увагу на часть прокурора в суді на боці однієї зі сторін може впливати на дотримання принципу рівності сторін. «Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї сторін відчуття нерівності».
Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

З урахуванням зазначеного, апелянтом не надано до матеріалів справи належних та достовірних доказів, які б свідчили про необхідність захисту законних інтересів територіальної громади Дніпровської міської ради.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та підстави для її скасування відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради - залишити без задоволення. 

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: