Справа № 344/6565/19 
Провадження № 22-ц/4808/1505/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Пацаган В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Пастернак І.А. 25 січня 2021 року, повний текст якого складено 08 лютого 2021 року, 
в с т а н о в и в:
У квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з позовом, в якому просив про визнання відмови протиправною, зобов`язання змінити дату взяття на квартирний облік з 21.12.2017 на 03.12.1999, зобов`язання надати довідку про перебування на квартирному обліку як особи з інвалідністю внаслідок війни з 03.12.1999 з урахуванням членів сім`ї, довідку про право на участь в програмі «Доступне житло» та внести в реєстр осіб, які мають право на участь в програмі «Доступне житло», зобов`язання забезпечити житлом із дотриманням житлової площі 13,65 кв.м. на одну особу, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за належне для отримання житлове приміщення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом, пенсіонером Міністерства оборони з вислугою більше ніж 20 років, має пільги як ветеран війни, внутрішньо переміщена особа, а також має право на забезпечення житлом згідно Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» як особа з інвалідністю внаслідок війни позачергово за рахунок державних субвенцій, коштів міністерств, органів влади та самоврядування, благодійної допомоги та іншого. Зазначив, що перебуває на обліку у відповідача з 19.06.2012 та з 21.12.2017 як особа з інвалідністю внаслідок війни зі складом сім`ї 6 чоловік. Як військовослужбовець перебуває на обліку для отримання житла для постійного проживання як потребуючий поліпшення житлових умов з 03.12.1999. У 2009 році позивач забезпечений службовим житлом у порядку тимчасового поліпшення житлових умов із зберіганням строку перебування на обліку. Вказав, що при поновленні матеріалів у 2018 році, відповідач відмовив у видачі довідки про перебування на квартирному обліку та у врахуванні у складі сім`ї доньки та онуки. ОСОБА_2 вважає, що відповідач незаконно відмовив у забезпеченні житлом, правом на звернення щодо виділення субвенції не скористався, порушив процедуру забезпечення житлом за рахунок держави, відмовив у наданні довідки про перебуванні на квартирному обліку та довідки про право брати участь в програмі «Доступне житло». Зважаючи на викладене, просив позов задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом залишено поза увагою право позивача на врахування часу його попереднього перебування на квартирному обліку як кадрового військовослужбовця та офіцера запасу. Вважає, що судом помилково зроблено висновок про відсутність прав його доньки та онуків перебувати на квартирному обліку за місцем проживання позивача як інваліда війни та внутрішньо переміщених осіб з Донецька. На думку, апелянта, місцевим судом також помилково зроблено висновок про порушення прав осіб, які перебувають в пільговій черзі на отримання житлових приміщень при зміні дати взяття на квартирний облік з 21.12.2017 на 03.12.1999 та врахування членів сім`ї – доньки та онуків. ОСОБА_2 також вважає неправильним висновок суду про відсутність обов`язку відповідачів подавати бюджетні запити про фінансування придбання житла для його сім`ї, нарахування та виплату компенсації за належне для отримання житлове приміщення. Зважаючи на викладене та з посиланням на ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», просив оскаржене рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву в передбачений законом строк не скористалися, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.
Позивач ОСОБА_1  у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи без його участі. 
Відповідачі також у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене, є правові підстави для вирішення даного цивільно-правового спору у відсутності сторін.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції враховуючи таке.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.26).
Згідно з копії витягу з протоколу №24 від 03.12.1999 року (засідання житлової комісії військової кафедри ДДТУ про зачислення на квартирний облік), ОСОБА_1 з родиною у складі дружини: ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зачислено на квартирний облік (а.с.4).
Відповідно до довідки від 25.03.2014 року №17.14/267, виданої виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 19.06.2012 (рішення МВК №410 від 19.06.2012 року) у списках військослужбовців складом сім`ї 2 особи та являється інвалідом війни ІІІ групи (а.с.35).
Як вбачається з довідки №0000417771 від 24.12.2017 позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 10).
Згідно довідки від 28.12.2017 позивач перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі з 21.12.2017 (рішення МВК №1221 від 21.12.2017 року) за №1207 в списках позачергової черги, складом сім`ї 6 осіб (він, дружина, донька, батько, мати, батько дружини) (а.с.5).
З відповідей Івано-Франківської міської ради від 06.12.2018 та 14.01.2020 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради з 21.07.2017 в списках позачергової черги за №1191, як інвалід війни ІІІ — групи складом сім`ї 3 особи: дружина — ОСОБА_5 , батько — ОСОБА_6 , мати — ОСОБА_7 . Донька ОСОБА_8 , яка є повнолітньою та заміжньою, а отже перебувати з позивачем на квартирному обліку не може (а.с.6, 125).
Частиною першою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Відповідно до частини першої, третьої, четвертої статті 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).
Частиною першою статті 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.
Відповідно до частини третьої статті 46 ЖК Української PCP громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
Згідно п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.
Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984 року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.
Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.
Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.
Таким чином, позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18 (провадження № 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20), від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св18), від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17 (провадження № 61-37786св18), від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19 (провадження № 61-9805св20).
Що стосується доводів апелянта про зобов`язання відповідача надати довідку про перебування на квартирному обліку, довідку про право на участь в програмі «Доступне житло» та внести до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, то місцевим судом обґрунтовано в задоволені вказаних вимог відмовлено, зважаючи на таке.
Порядком надання державної підтримки та забезпечення громадян доступним житлом, затвердженим Постановою КМУ від 10 жовтня 201. № 819 із змінами визначено, що забезпечення громадян доступним житлом здійснюється шляхом надання державної підтримки, яка полягає у сплаті державою: 30 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або надання пільгового іпотечного житлового кредиту; 50 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або пільгового іпотечного житлового кредиту для осіб, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 10-14 частини другої статті 7 та абзаців четвертого, шостого і восьмого пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 50 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або пільгового іпотечного житлового кредиту для осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.
Пунктом 10 зазначеного Положення встановлено, що розгляд пропозицій щодо формування переліку осіб, що претендують на отримання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, та переліку осіб, що у поточному році отримають державну підтримку для будівництва (придбання) доступного житла, на відповідність вимогам цього Порядку здійснюється комісією, склад якої затверджується Мінрегіоном.
Листом Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради від 13.05.2017 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідальним виконавцем пільгових програм визначено Івано-Франківське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Для отримання довідки про перебування на квартирному обліку позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою у Центр надання адміністративних послуг, оскільки в рамках дії Закону України «Про адміністративні послуги» надається така послуга як «Надання довідки про перебування на квартирному обліку при міськвиконкомі за місцем проживання та в житло-будівельному кооперативі» (а.с.87).
Крім того, ч. 7 ст.20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що місцева державна адміністрація здійснює заходи щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Вказане також зазначено у листі Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації 16.06.2017. З листа також вбачається, що Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури облдержадміністрації визначено відповідальним структурним підрозділом за здійснення заходів з ведення Реєстру по області. Проте, на сьогоднішній день у зв`язку з відсутністю фінансування з державного бюджету ведення Реєстру у всіх регіонах країни зупинено. У зв`язку з чим на даний час відсутня можливість надати довідку щодо внесення до Реєстру за встановленою формою (а.с. 89-90 ).
Таким чином, у Івано-Франківської міської ради та її виконавчого комітету відсутні повноваження щодо внесення позивача до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання довідки про право на участь в програмі «Доступне житло».
Також колегія суддів зазначає, що звернувшись із апеляційною скаргою, заявник просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю, посилаючись на помилковість висновків місцевого суду. Проте, доводів на підтвердження вказаного апеляційна скарга не містить, а під час апеляційного розгляду підстав для скасування оскарженого рішення не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позивача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.
Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2021 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Суддя-доповідач                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
       В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.