ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3719/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року
у справі № 280/3719/21
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо визначення розміру його стажу на посаді судді 15 років та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні перерахунку, про що зазначено в листі від 27.04.2021 №5399-4772/М-02/8-0800/21 відповідача без урахування до стажу роботи на посаді судді: періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 09.11.1986 по 28.12.1988; половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії з 01.09.1989 по 30.06.1994; стажу роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 по 11.09.2001;
визнати за позивачем право та зобов`язати відповідача відповідно до п. 34 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи зі стажу роботи на посаді судді 29 років 09 місяців 15 днів, зазначеного відповідачем в листі №4309-3609/М-02/8-0800/21 від 06.04.2021, зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді: період проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 09.11.1986 по 28.12.1988; 1/2 строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії з 01.09.1989 по 30.06.1994; стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 по 11.09.2001, і здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 19.12.2020, відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ на підстав довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-02/994 від 17.03.2020 в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що декількома рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено право позивача на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру. Також, відповідач повідомляв позивача, що він має стаж роботи на посадах, робота на яких зараховується до стажу судді, в розмірі 29 років 9 місяців. В зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з заявою, в який просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставні, виходячи з визнаного ГУ ПФУ в Запорізькій області стажу - 29 років 9 місяців. Проте, відповідач повідомив позивача, що за документами його пенсійної справи встановлено, що безпосередньо на посаді судді позивач працював в період з 11.09.2001 по 30.09.2016, в зв`язку з чим стаж роботи суддею складає 15 років. Позивач вважає, що йому безпідставно та необґрунтовано не враховано до стажу судді періоди його роботи на посадах: стажиста прокуратури, стажиста на посаді слідчого прокурора, строку військової служби, 1/2 строку навчання. Крім того, на думку позивача, при перерахунку довічного грошового утримання ніякої зміни вже визначеного стажу та відсоткового визначення розміру довічного грошового утримання не здійснюється. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо визначення позивачеві розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 64 відсотків відповідної суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 позивачеві перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 64 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Суд встановив, що перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог Закону №1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме цього Закону, а не вибірково з різних законів. Суд також виходив з того, що з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх судді у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.
При цьому, пославшись на обставини, що вже були встановлені відповідними судовими рішеннями, суд зазначив, що позивач має повних 27 років роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді, та дійшов висновку, що відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді повинно становить 64%, а саме: 50% (20 років роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді) + 7 х 2% (за кожний повний рік роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді понад 20 років).
З цих підстав суд визнав протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачеві відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 14% та дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
При цьому, суд не визнав за необхідне дублювати обов`язок відповідача під час такого перерахунку врахувати довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17.03.2020 №08-02/994, оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №280/7216/20, яке набрало законної сили - 29.04.2021, вже зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити позивачеві перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області №08-02/994 від 17.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Крім того, суд дійшов висновку, що до стажу роботи, що дає судді право на одержання щомісячного грошового утримання, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, однак, зважаючи, що цим обставинам була надана правова оцінка в постанові Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.11.2016 у справі №331/6959/16-а та рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі №280/2421/19, не визнав за необхідне зобов`язувати відповідача зараховувати цей період до стажу позивача на посаді судді.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції, скаржник зазначає, що дії відповідача по зменшенню позивачу на виконання рішення суду відсоткового показника, з якого обчислюється розмір грошового утримання судді, є протиправними, оскільки при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відсотковий розмір грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому, застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час первинного призначення щомісячного довічного грошового утримання, а положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII не передбачено зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання у разі проведення його перерахунку. Відповідач, вчиняючи оскаржувані дії, протиправно застосував відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI, оскільки зазначена норма не стосується перерахунку вже призначеного довічного грошового утримання судді у відставці, а має застосовуватися лише виключно при призначенні нового (первинного) довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того позивач зазначив, що жодним із судових рішень, на який посилався суд першої інстанції, не зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді половину строку навчання, строку військової служби, а також періодів роботи на посадах в органах прокуратури та відповідач при кожному перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці не враховує цей стаж.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач працював на посаді судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з 16.09.2001 по 22.09.2016. 
З 23.09.2016 на підставі постанови ВР України позивач є суддею у відставці.  
З 04.10.2016 позивачеві встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді,  призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Дії управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, визначення його стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді без врахування стажу на посадах стажиста прокуратури, стажиста на посаді слідчого, прокурора, строку військової служби, 1/2 строку навчання оскаржені в судовому порядку. 
Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016 у справі №331/6959/16-а, яке набрало законної сили 13.01.2017, позов задоволено.
Визнано протиправними оскаржувані дії управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, починаючи з 04 жовтня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3  статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому вказаним судовим рішенням встановлені обставини, які відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, не підлягають доказуванню у справі, яка  розглядається, № 280/3719/21, а саме: ОСОБА_1 працював на посаді судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з 16.09.2001 по 22.09.2016. 
Крім того, ОСОБА_1 має трудовий стаж, який складається з роботи на посаді стажиста прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з серпня 1993 року по січень 1994 року), стажиста на посаді слідчого прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з січня по липень 1994 року), слідчого прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з липня 1994 року по червень 1995 року), роботи на посаді помічника прокурора Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з червня 1995 року по листопад 1997 року), роботи на посаді прокурора кримінально-судового відділу облпрокуратури Запорізької області (з листопада 1997 року по серпень 2000 року), роботи на посаді старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах облпрокуратури Запорізької області (з серпня 2000 року вересень 2001 року). 
Таким чином, судовим рішенням встановлений стаж ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку та довічне грошове утримання, - 27 років та 6 місяців.
На виконання постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.11.2016 у справі №331/6959/16-а відповідачем встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Частиною третьою статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VІ (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
02.06.2016 прийнятий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 (окремі положення набрали чинності 17.07.2016).
Відповідно до п.2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону №1402-VIII  визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом,  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від  07.07.2010  №  2453-VI, крім положень, зазначених у  пунктах 7,  23,  25,  36  цього розділу.
Відповідно до п.25 розділу ХІІ Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України  «Про судоустрій і статус суддів» №  2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
  Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020  визнані такими, що не відповідають  Конституції України, положення пункту 25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII  зі змінами.
17.03.2020 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на підставі Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII, Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про державний бюджет України на 2020 рік», рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 підготувала та видала позивачу Довідку № 08-02/994 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
На звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі зміною складових розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді з 01.01.2020 на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 05.05.2020 № 3332-3516/М-02/8-0800/20 повідомило, що пунктом 5 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 № 2-рп/2020 рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у відповідність до цього рішення. З огляду на вищевикладене, до приведення у відповідність норм законодавства з урахуванням Рішення Конституційного суду України підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, яка видана ТУ ДСА в Запорізької області від 17.03.2020 № 08-02/994, на теперішній час відсутні.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №  280/7216/20, яке скасовано лише в частині розподілу судових витрат, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/994 від 17.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/994 від 17.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. 
Суд у вказаній справі №280/7216/20, встановивши, що Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020  визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення пункту 25 розділу  ХІІ  Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII  зі змінами, дійшов висновку, що з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Застосовуючи  правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020  у зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), яке набрало законної сили 07.08.2020, суд визнав за позивачем право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області №  08-02/994 від 17.03.2020, з 19 лютого 2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII. 
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити позивачу  перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у раніше призначеному розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та без обмеження розміром, суд зазначив, що під час прийняття  оскаржуваного у цій справі рішення відповідачем   не вирішувались питання визначення відсоткового  розміру щомісячного  довічного  грошового утримання  судді, та питання обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що свідчить про передчасність  даної  позовної вимоги, оскільки з відповідним зверненням позивач до відповідача не звертався та відповідач таке звернення не розглядав.
Листами від 06.04.2021 та від 27.04.2021 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення суду від 28.12.2020 у справі №  280/7216/20 проведено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у відповідності до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 50 % суддівської винагороди виходячи із загального стажу позивача на посаді судді, що складає 15 років (з 11.09.2001 по 30.09.2016).
Не погодившись з таким перерахунком, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Спірним  у цій справі є питання правомірності зменшення відповідачем відсоткового розміру суддівської винагороди до 50 % та неврахування  до стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання, строку військової служби, а також періодів роботи на посадах в органах прокуратури.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає  Закон №1402-VIII.
Відповідно до ч.1 ст.142 Закону  №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII).
За правилами ч.3 ст.142 Закону №1402-VIIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 4 статті 142 цього Закону передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Разом з тим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Зокрема, пунктом 25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020  визнані такими, що не відповідають  Конституції України   (є неконституційними), положення пункту 25 розділу  ХІІ  Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII  зі змінами.
У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої  статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013).
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Запровадження згідно із положеннями  пункту 25  розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням  частини першої  статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Згідно з ч.1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020    № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Аналогічна правового висновку дійшов  Верховний Суд викладена у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).
При цьому,    суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу  XII  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень  Закону № 2453-VI. 
Отже, з 19.02.2020 для всіх суддів у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого  Законом №1402-VIII.
За позицією позивача у спірному випадку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання  мав бути здійснений позивачеві виходячи із розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки йому призначено довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, що є сталою величиною та не може змінюватися.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилковість такого  висновку позивача. 
Маючи на час виходу позивача у відставку (23.09.2016) стаж роботи, який дає право як на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання,   позивач згідно Закону № 2453-VI мав право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. 
Відповідно до ст.133 Закону №2453-VI суддівська винагорода  складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі №11-р/2018).
Законом № 1402-VIII в чинній редакції встановлені інші правила визначення щомісячного довічного грошового утримання, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до ч.2, ч.3 ст.135 Закону № 1402-VIII  суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються регіональні коефіцієнти (ч.4 ст.135 Закону № 1402-VIII). 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що  розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути здійснений із застосуванням одночасно двох різних законів, а саме: щодо відсоткового показника суддівської винагороди відповідно до правової норми, що втратила чинність, а розмір суддівської винагороди - за діючою нормою Закону №1402-VIII, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства та  суперечить змісту  рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020  щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Вважаючи можливим застосування різних законів при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, позивач не врахував, що відповідно до діючої на час призначення йому щомісячного довічного грошового утримання норми закону розмір щомісячного довічного грошового утримання визначався як певний відсоток суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону №2453-VI, тобто виходячи з інших складових суддівської винагороди, а не суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як помилково зазначає позивач.  
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування відсоткового значення (в спірному випадку 90%) до суддівської винагороди, обчисленої  згідно Закону № 1402-VIII, прямо суперечить його змісту та є необґрунтованим. 
Таким чином, приймаючи до уваги, що на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону № 1402-VIII,  при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3  статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір.
Як встановлено судом вище, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №  280/7216/20 проведено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до частини 3 статті 142   Закону №1402-VI  з урахуванням стажу роботи на посаді судді 15 років (з 11.09.2001 по 30.09.2016) на підставі статті 137 цього Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, та зобов`язуючи відповідача  здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачеві в розмірі 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді,  виходив з того, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016 у справі №331/6959/16-а між тими ж сторонами встановлений стаж позивача, що дає йому право на відставку та довічне грошове утримання - 27 років 6 місяців, тобто повних 27 років  роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді.
Тому за висрновком суду першої інстанції при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 64%, а саме: 50% (20 років роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді) + 7 х 2% (за кожний повний рік роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді понад 20 років).
Посилаючись на судове рішення у справі №331/6959/16-а, суд першої інстанції зазначив, що у вказаний стаж враховано половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, а також дані про роботу за трудовою книжкою позивача, а саме: робота на посаді стажиста прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з серпня 1993 року по січень 1994 року), стажиста на посаді слідчого прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з січня по липень 1994 року), слідчого прокуратури Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з липня 1994 року по червень 1995 року), роботи на посаді помічника прокурора Орджонікідзевського району міста Запоріжжя (з червня 1995 року по листопад 1997 року), роботи на посаді прокурора кримінально-судового відділу облпрокуратури Запорізької області (з листопада 1997 року по серпень 2000 року), роботи на посаді старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах облпрокуратури Запорізької області (з серпня 2000 року вересень 2001 року).
В результаті дослідження судом першої інстанції питання щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, встановлено, що згідно листу №4309-3609/М-02/8-0800/21 від 06.01.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області, який містить роздруківку стажу, що врахований при призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці, загальний стаж роботи суддею із зарахуванням стажу на посадах в органах прокуратури, строку військової служби, строку навчання, становить  29 років 9 місяців та 15 днів. 
Разом з тим, суд зазначив, що у вказаній роздруківці стажу зазначений повний період навчання позивача в юридичному вузі - 4 роки 9 місяців та 24 дні, що не відповідає нормам законодавства, що діяло на час набуття позивачем права на відставку.
Суд апеляційної інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.
За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини 4 цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Положеннями підпункту 3-1 пункту 3 вказаної постанови визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Окрім того, Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10 липня 1995 року за № 584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про наявність у позивача права зарахування до стажу, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, строку військової служби, а також періодів роботи на посадах в органах прокуратури
Фактичні обставини справи свідчать, що дійсно період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської Армії - з 09.11.1986 по 28.12.1988,  навчання за денною формою в Українській юридичній академії - з 01.09.1989 по 30.06.1994 (4 роки 9 місяців та 24 дні); стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 по 11.09.2001. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що до визначеного ГУ ПФУ в Запорізькій області загального  стажу, що дає позивачу право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, 29 років 09 місяців 15 днів, включений повний період навчання позивача в юридичному вузі - 4 роки 9 місяців та 24 дні, а не половина строку навчання.
Отже, фактично позивач має повних 27 років роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді, а не 29 років як помилково вважає позивач, тому відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді повинно становити 64%.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не 50 %,  як визначено відповідачем,  і не 90%, як вважає позивач. 
При цьому, приймаючи до уваги, що висновок відповідача про визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці виходячи із 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зроблений внаслідок того, що при здійсненні перерахунку відповідачем не включено до стажу роботи на посаді судді: період проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 09.11.1986 по 28.12.1988; половину строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії з 01.09.1989 по 30.06.1994; стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 по 11.09.2001, і такий висновок визнаний судом протиправним, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.  Тому рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає зміні. 
Щодо клопотання позивача про допущення до виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік судових рішень, які виконуються негайно.
Пунктом 1 частини 1 вказаної статті визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.
Суд зазначає, що позивачем заявлено вимогу зобов`язального характеру щодо перерахунку та виплати грошового утримання, а не стягнення певної суми, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування приписів Кодексу адміністративного судочинства України в частині негайного виконання судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для встановлення судового контролю, з огляду на те, що позивачем не доведено, що рішення суду не буде виконано відповідачем у добровільному порядку.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 280/3719/21 змінити, виклавши другий абзац її резолютивної частини  у наступній редакції:
«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо визначення стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 09.11.1986 по 28.12.1988; половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії з 01.09.1989 по 30.06.1994; стажу роботи в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 по 11.09.2001».
В іншій частині рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 280/3719/21 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко