ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3460/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі Жигайлової О.Е.,
за участю представника апелянта – Сулима О.О.,
представника відповідача – Аветюка С.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро.» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 15:30 год. в м. Одесі, по справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро.» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2020 року № 0003390513 та № 0003400513.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що твердження про порушення законодавства та висновки, викладені в акті перевірки, а також податкові повідомлення-рішення від 22.01.2020 № 0003390513, від 22.01.2020 № 0003400513, прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області, є протиправними та безпідставними, оскільки зазначені податковим органом в акті перевірки обставини не є доведеними, мають характер припущень, ґрунтуються на хибних висновках. Позивач зазначає, що ТОВ «Хімагро.» не здійснювало жодних господарських операцій з реалізації продукції, які не відображені в бухгалтерському та податковому обліку Товариства, в тому числі, протягом перевіряємого періоду. Також, позивач вказує, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження, документи, що містяться в матеріалах кримінального провадження, в тому числі, протоколи допиту свідків під час досудового розслідування, не можуть вважатись належними доказами, а отже, не можуть бути покладені в основу прийняття рішень контролюючим органом. Крім того, позивач посилається на те, що товарно-транспортні накладні не можуть бути єдиними документами, на підставі яких взагалі можна дійти висновку про здійснення господарських операцій з поставки товарів. Окрім цього, на думку позивача, дії по включенню до інших витрат операційної діяльності суми непідтвердженого податкового кредиту були вчинені позивачем у відповідності до Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 року № 141 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.08.1997 року за № 284/2088). Стосовно інших порушень з визначення розміру податку на прибуток, позивач зазначив, що з акту перевірки неможливо встановити, з якими саме порушеннями пов`язані такі висновки. Також, позивач зазначає, що складання ТОВ «Хімагро.» уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань до декларації з ПДВ за серпень 2017 року не призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ. Наведене у сукупності, на думку позивача, свідчить про безпідставність викладених у акті перевірки висновків ГУ ДПС в Одеській області про порушення ТОВ «Хімагро.» податкового законодавства та, як наслідок, про протиправність та безпідставність податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «Хімагро.» не здійснювало жодних господарських операцій з реалізації продукції, які не відображені в бухгалтерському та податковому обліку Товариства, в тому числі, протягом перевіряємого періоду, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку бухгалтерського обліку 281 «Товари на складі», які суд першої інстанції залишив поза увагою. Апелянт вказує, що відповідач у даній справі не надав до суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які могли б підтвердити викладені ним висновки в акті перевірки, що були процитовані судом першої інстанції. Крім того, апелянт зазначає, що до винесення вироку чи іншого судового рішення у кримінальній справі, матеріали кримінального провадження, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, в тому числі, в іншій судовій справі. Апелянт звертає увагу суду на те, що кримінальне провадження, на матеріали якого посилається відповідач, на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень було закрито. Також, позивач посилається на те, що товарно-транспортні накладні не можуть бути єдиними документами, на підставі яких взагалі можна дійти висновку про здійснення господарських операцій з поставки товарів. Окрім цього, на думку апелянта, дії по включенню до інших витрат операційної діяльності суми непідтвердженого податкового кредиту були вчинені позивачем у відповідності до Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 року № 141 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.08.1997 року за № 284/2088). Стосовно інших порушень з визначення розміру податку на прибуток апелянт зазначив, що з акту перевірки неможливо встановити, з якими саме порушеннями пов`язані такі висновки, а суд першої інстанції просто процитував окремі абзаци з різних частин акту перевірки, не вказавши, в чому саме полягає порушення з боку позивача. Стосовно помилкової податкової накладної, виписаної позивачем на користь ТОВ «ЛАН», апелянт вказав, що складання у жовтні 2017 року уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань до декларації з ПДВ за серпень 2017 року не вплинуло на об`єкт оподаткування, а отже, не могло призвести до заниження податкових зобов`язань з ПДВ за серпень 2017 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив при прийнятті рішення аргументи, пояснення та надані позивачем докази щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та взагалі не надав їм у рішенні правової оцінки, та підтримуючи висновки відповідача помилково не врахував, що такі висновки не підтверджені жодними доказами та є виключно припущеннями податкового органу. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на висновки акту перевірки та практику Верховного Суду, вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. 
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу від 12.11.2019 року № 1624, направлень від 22.11.2019 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Хімагро.» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, валютного законодавства за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, іншого законодавства за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, за результатами якої складено акт від 27.12.2019 року № 131/15-32-05-13/39341579.
Згідно акту перевірки, відповідачем встановлені наступні порушення з боку позивача, зокрема: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 139.1.1, пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 1, п. 2 ст. 3, ст. 4, пп. 1, 3, 5 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV, п. 5.1, п. 5.4, п. 5.5, п. 5.6 розділу ІІ П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», п. 5, п. 8 П(С)БО 15 «Дохід», п. 5, п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», положення Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291, що призвело до заниження податку на прибуток до сплати всього у сумі 1365823 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пп. 192.1.1, 192.1.2 п. 192.1 ст. 192, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість до сплати всього у сумі 982108 грн.
На підставі наведених висновків, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 22.01.2020 року № 0003390513, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1707279 грн., у тому числі, за податковим зобов`язанням - 1365823 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 341456 грн.;
- від 22.01.2020 року № 0003400513, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1473162 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 982108 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 491054 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевіркою було зроблено обґрунтований висновок, що ТОВ «Хімагро.», на порушення пп. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст. 4, ч.ч. 1, 3, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5.1 розділу ІІ П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», п. 5, п. 8 П(С)БО 15 «Дохід», за період, що перевірявся, занизили суму чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що вплинуло на заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) на суму 4896960 грн. та заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 979392 грн.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевіркою вірно встановлено передчасне списання ТОВ «Хімагро.» до складу інших операційних витрат ПДВ на суму 2688404,97 грн. у червні 2019 року по податкових накладних від ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія», реєстрацію яких зупинено.
Крім того, суд першої інстанції погодився з висновками відповідача, що ТОВ «Хімагро.», на порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 3 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 5.4, 5.5, 5.6 розділу ІІ П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», пп. 5, 6 П(С)БО 16 «Витрати», в перевіряючому періоді завищило суму витрат, що вплинули на заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) всього на суму 2690900 грн.
Окрім цього, суд першої інстанції послався на те, що перевіркою задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки показників рядка 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Кодексу» встановлено їх заниження в декларації за три квартали 2017 року на суму 202098 грн. та перевіркою було зроблено обґрунтований висновок, що ТОВ «Хімагро.», на порушення пп. 192.1.1, 192.1.2 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, за період, що перевірявся, занизили задекларовані показники у рядку 7 (колонка Б) Декларацій з ПДВ «Коригування податкових зобов`язань» на суму 538335 грн., у результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету на суму 2716 грн.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 134 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) визначено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є: 
- прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;
- дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;
- дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;
- дохід суб`єктів, які здійснюють випуск та проведення лотерей, підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.8 статті 141 цього Кодексу;
- дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.
Згідно ст. 139 ПК України забезпечення для відшкодування наступних (майбутніх) витрат. Фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму використання створених забезпечень (резервів) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), сформованого відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) на відпустки працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Резерв сумнівних боргів. Фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Резерви банків та небанківських фінансових установ. Банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, визнають для оподаткування резерв, сформований у зв`язку із знеціненням (зменшенням корисності) активів згідно з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням вимог підпунктів 139.3.2-139.3.4 цього пункту. Використання резерву у зв`язку із припиненням визнання активу згідно з вимогами міжнародних стандартів фінансової звітності не змінює фінансовий результат до оподаткування, крім випадків, визначених підпунктами 139.3.3 та 139.3.4 цього пункту. Фінансовий результат до оподаткування збільшується: 1) на перевищення розміру резерву станом на кінець податкового (звітного) періоду, над лімітом, 20 відсотків (на період з 1 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року - 30 відсотків, на період з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2018 року - 25 відсотків) сукупної балансової вартості активів, знецінення яких визнається шляхом формування резерву, збільшеної на суму резерву, за такими активами згідно з даними фінансової звітності за звітний період. Коригування фінансового результату до оподаткування звітного періоду не здійснюється у розмірі зазначеного перевищення резерву, що виникло у попередніх податкових (звітних) періодах; 2) на суму використання резерву для списання (відшкодування) активу, який не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, крім суми, що списується за рахунок тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв`язку з перевищенням над лімітом. Фінансовий результат до оподаткування зменшується: 1) на суму списання активу, який відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, у розмірі, що відшкодовується за рахунок тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв`язку з перевищенням над лімітом; 2) на суму списання у попередніх звітних періодах активу, який у звітному періоді набув ознак, визначених підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу; 3) на суму зменшення витрат від розформування (зменшення) тієї частини резерву, на яку збільшувався фінансовий результат до оподаткування у зв`язку з перевищенням над лімітом; 4) на суму доходів (зменшення витрат) від погашення раніше списаної за рахунок резерву заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. Коригування фінансового результату до оподаткування у зв`язку із створенням та використанням банками та небанківськими фінансовими установами резервів (забезпечень), у тому числі за наданими зобов`язаннями з кредитування, гарантіями, поручительствами, акредитивами, акцептами, авалями, крім резервів, зазначених у попередніх підпунктах цього пункту, здійснюється у порядку, встановленому пунктом 139.1 цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Статтями 187, 188 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
У разі постачання товарів або послуг з використанням торговельних автоматів або іншого подібного устаткування, що не передбачає наявності касового апарата, контрольованого уповноваженою на це фізичною особою, датою виникнення податкових зобов`язань вважається дата виймання з таких торговельних апаратів або подібного устаткування грошової виручки. Правила інкасації зазначеної виручки встановлюються Національним банком України.
У разі постачання товарів за договорами товарного кредиту (товарної позики, розстрочки), умови яких передбачають сплату (нарахування) відсотків, датою збільшення податкових зобов`язань у частині таких відсотків вважається дата їх нарахування згідно з умовами відповідного договору.
У разі якщо постачання товарів/послуг через торговельні автомати здійснюється з використанням жетонів, карток або інших замінників національної валюти, датою збільшення податкових зобов`язань вважається дата постачання таких жетонів, карток або інших замінників національної валюти.
У разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється з використанням кредитних або дебетових карток, дорожніх, комерційних, іменних або інших чеків, датою збільшення податкових зобов`язань вважається дата, що засвідчує факт постачання платником податку товарів/послуг покупцю, оформлена податковою накладною, або дата виписування відповідного рахунка (товарного чека), залежно від того, яка подія відбулася раніше.
Датою виникнення податкових зобов`язань орендодавця (лізингодавця) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичної передачі об`єкта фінансової оренди (лізингу) у користування орендарю (лізингоотримувачу).
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.
Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.
Датою виникнення податкових зобов`язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).
Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) - це будь-який договір на виготовлення товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання.
Платники податку, які постачають теплову енергію, природний газ (крім скрапленого), надають послуги з транспортування та/або розподілу природного газу, водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.
Зазначене правило визначення дати виникнення податкових зобов`язань поширюється також на операції з постачання зазначених товарів/послуг для ЖЕКів та бюджетних установ, що отримують такі товари/послуги, якщо вони зареєстровані як платники податку.
Для цілей цього пункту послугами, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, вважаються послуги з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, систем протипожежної автоматики та димовидалення, побутових електроплит, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньобудинкових систем водо- і теплопостачання, водовідведення та зливової каналізації, вивезення та утилізації твердого побутового та грубого сміття, прибирання будинкової та прибудинкової території, а також інші послуги, які надаються ЖЕКами зазначеним у цьому пункті покупцям за їх рахунок.
Попередня (авансова) оплата вартості товарів, що вивозяться за межі митної території України чи ввозяться на митну територію України, не змінює значення сум податку, які відносяться до податкового кредиту або податкових зобов`язань платника податку, такого експортера або імпортера.
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.
Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 1 лютого 2015 року, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 1 липня 2015 року до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.
Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.
Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.
Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.
Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.
Норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.
Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.
Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника - оператора телекомунікацій у разі відмови абонента від передплачених, але не отриманих телекомунікаційних послуг дозволяється при перерахуванні частини суми передоплати телекомунікаційних послуг у якості благодійної пожертви при виконанні благодійного телекомунікаційного повідомлення за дорученням абонента.
Результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до вимог пп. 201.1, 201.7 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Виставляючи позивачу оскаржувані податкові повідомлення - рішенні про збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цих податків, відповідач послався на порушення позивачем наведених вимог ст.ст. 134, 139, 185, 187, 188, 192, 201 ПК України.
При цьому, доходячи вказаних висновків, відповідач виходив з наступного.
Так, в акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «Хімагро.» показників рядків 2280 звітів про фінансові результати (форма 2-м) «разом доходи» за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року встановлено їх заниження на суму 4896959 грн.
Відповідач в акті перевірки вказав на те, що у ході проведеного дослідження масиву ТТН, вилучених під час слідчих дій в рамках кримінального провадження № 32018160020000012 від 07.08.2018 року, встановлено наявність таких ТТН, що свідчать про відвантаження зі складу підприємства мінеральних добрив фізичним особам, однак, без відображення проведених операцій в бухгалтерському обліку ТОВ «Хімагро.».
Крім того, в акті перевірки відповідач зазначив, що в ході слідчих дій проведено допити деяких свідків - покупців мінеральних добрив, з питання підтвердження/не підтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Хімагро.» згідно з дослідженими ТТН, відповідності зазначеної номенклатури та вартості отриманого товару, відображеного в ТТН та транспортних інструкціях, та проведених розрахунків.
З огляду на викладене, в акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що ТОВ «Хімагро.» в перевіряємому періоді занизило суму чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що вплинуло на заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) на суму 4896960 грн. та заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 979392 грн.
Таким чином, вбачається, що висновок відповідача щодо не відображення позивачем проведених господарських операцій з відвантаження товарно-матеріальних цінностей (добрив) на адресу покупців-фізичних осіб в бухгалтерському обліку та як наслідок щодо заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку) та заниження податкових зобов`язань з ПДВ ґрунтується на аналізі даних товарно-транспортних накладних, вилучених у кримінальному провадженні № 32018160020000012, та показань свідків, які допитувались в цьому КП.
Водночас, доходячи вказаного висновку, в акті оскаржуваної перевірки відповідачем не визначено, які саме операції позивача з відвантаження ТМЦ не відображенні у бухгалтерського обліку, на підставі, яких договорів такі операції здійснювались, яким саме покупцям відвантажено товар без відображення в бухгалтерському обліку, не вказано кількість товару, його вартість.
Відсутні також і посилання на докази, що підтверджують факт продажу товару не відображеного у бухгалтерському обліку, зокрема, договори, видаткові накладні тощо.
Фактично відповідач зробив висновок про продаж позивачем товару, який не відображено у бухгалтерському обліку, лише на підставі даних ТТН, які вилучені в рамках кримінального провадження № 32018160020000012, та показань «деяких» свідків, які допитані в рамках цього кримінального провадження.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками відповідача, з огляду на викладене.
Так, відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року (чинних та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.
Таким чином, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).
При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для дослідження лише товарно-транспортних накладних та на підставі їх даних робити висновок про продаж позивачем ТМЦ без відображення у бухгалтерському обліку.
Колегія суддів зазначає, що вказаними Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, допускається можливість мати інший встановлений законодавством документ на вантаж, крім товарно-транспортних накладних.
Так, згідно п. 1 наведених Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Тобто, як вбачається з викладеного, товарно-транспортні накладні не є єдиним та безумовним доказом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. 
Іншим документом, на підставі якого здійснюється перевезення та оприбуткування товару, є документ, що свідчить про передавання товару від продавця до покупця.
Проте, відповідачем, окрім ТТН, вилучених в рамках кримінального провадження, інших документів первинно-бухгалтерського обліку досліджено не було, зокрема, договори, видаткові накладні тощо. 
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що висновок відповідача про відвантаження (продаж) позивачем товарно-матеріальних цінностей без відображення в бухгалтерському обліку, який здійснений на підставі даних ТТН, є безпідставним та необґрунтованим.
Більш того, надаючи оцінку наведеним доводам відповідача, колегія суддів наголошує, що під час розгляду справи в суді, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відповідачем не надано жодного доказу, на підтвердження наведених висновків, в тому числі, ТТН, які ним досліджувались. 
Що стосується посилань на дані кримінального провадження № 32018160020000012, в тому числі, ТТН в цьому КП, а також на показання «деяких» свідків, які допитані в рамках вказаного кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Згідно зі ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України питання, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення вирішується виключно судом під час ухвалення вироку.
Проте, відповідачем до матеріалів справи не додано копії вироку суду, з якого б вбачалося, що службових осіб ТОВ «Хімагро.» визнано винними у вчиненні кримінального порушення за наслідками розгляду кримінального провадження № 32018160020000012.
Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження у відношенні посадових осіб ТОВ «Хімагро.» - закрито згідно постанови від 28.12.2019 року ГУ ДФС в Одеській області.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що наведені висновки досудового розслідування не можуть вважатись належними доказами порушення позивачем вимог податкової дисципліни.
Зазначеним обставинам судом першої інстанції взагалі не надано оцінку.
Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції лише послався на висновки акту перевірки та залишив поза увагою ті обставини, що з боку відповідача не наданого жодного доказу, на підтвердження цих висновків. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на висновки акту перевірки, не звернув увагу на те, що такі висновки відповідача носять абстрактний характер та за цими висновками неможливо встановити фактичні обставини щодо операцій позивача за перевіряємий період та відповідно надати їм оцінку. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у наведеній частині не відповідає вимогам ст. 242 КАС України. 
Також, в акті перевірки відповідачем зазначено, що на виконання наказу генерального директора ТОВ «Хімагро.» Вергелеса В.В. № 9 від 27.06.2019 року «Про списання заборгованості», платником податку включено до витрат за кореспонденцією рахунків Дт 949 - Кт 644 податок на додану вартість в сумі 2688404,97 грн. за податковими накладними від постачальника ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія», виписані в період з 20.03.2018 року по 27.04.2018 року та в ЄРПН мають статус «реєстрацію зупинено».
Водночас, відповідач в акті перевірки вказав на те, що строк позовної давності на право звернення ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія» до суду з питання блокування податкових накладних, оформлених на адресу покупця ТОВ «Хімагро.» та надісланих до ЄРПН у період з 20.03.2018 року по 27.04.2018 року не сплинув.
Крім того, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія» в повному обсязі задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ по покупцю ТОВ «Хімагро.», наявне діюче свідоцтво платника ПДВ та має можливість протягом 1095 днів з дати відвантаження товарів надіслати на реєстрацію до ЄРПН повторні податкові накладні на такі ж самі операції з постачання добрив на адресу ТОВ «Хімагро.», а відповідно, ТОВ «Хімагро.» не позбавлено протягом 1095 днів права на податковий кредит з ПДВ.
На підставі вищевикладеного, перевіркою встановлено передчасне списання ТОВ «Хімагро.» до складу інших операційних витрат ПДВ на суму 2688404,97 грн. у червні 2019 року по податкових накладних від ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія», реєстрацію яких зупинено.
Суд першої інстанції повністю погодився з доводами відповідача з посиланням на наведені висновки акту перевірки.
Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими наведені висновки відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, з огляду на викладене.
Так, відповідно до пункту 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 року № 27/4248 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.
Таким чином, зазначене вище положення не обмежується колом витрат, які відносяться до складу «інших операційних витрат», та має вказівку на «інші витрати операційної діяльності», що може понести підприємство в процесі операційної діяльності, тобто, не є виключним.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
В свою чергу, граничні терміни реєстрації податкових накладних визначені у п. 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до якого реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Також, колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто, станом на червень 2019 року, порядок відображення в бухгалтерському обліку ПДВ, право на віднесення якого до складу податкового кредиту втрачено внаслідок неотримання податкової накладної або її не реєстрації в ЄРПН, визначався пунктом 8 Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 року № 141 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.08.1997 року за № 284/2088, відповідно до якого при неотриманні від продавця (постачальника) податкової накладної на отримані/попередньо оплачені сировину, матеріали, товари, основні засоби та нематеріальні активи, на виконані роботи і послуги, зареєстрованої в ЄРПН в терміни, встановлені податковим законодавством, сума податку на додану вартість відображається за дебетом субрахунку 644 «Податковий кредит», аналітичний рахунок «Податковий кредит непідтверджений», у кореспонденції з кредитом рахунків обліку зобов`язань. У разі отримання податкової накладної з порушенням терміну реєстрації зазначена в ній сума податкового кредиту відображається за дебетом субрахунку 641 «Розрахунки за податками», аналітичний рахунок «Розрахунки за податком на додану вартість», у кореспонденції з кредитом субрахунку 644 «Податковий кредит», аналітичний рахунок «Податковий кредит непідтверджений». Наступного дня після останнього дня граничного терміну для реєстрації податкової накладної в ЄРПН сума податку на додану вартість, що міститься в такій податковій накладній, відображається за дебетом субрахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» у кореспонденції з кредитом субрахунку 644 «Податковий кредит», аналітичний рахунок «Податковий кредит непідтверджений».
Таким чином, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством імперативно було встановлено правило, за яким, у випадку спливу терміну для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, сума податку на додану вартість, що міститься в такій податковій накладній, відноситься до інших витрат операційної діяльності, що і було здійснено позивачем.
Наведене кореспондується з вимогами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині визначення активу як ресурсу, контрольованого підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.
Проте, внаслідок втрачання платником податку права на віднесення ПДВ до складу податкового кредиту (своєчасно не віднесеного) такий податок перестає відповідати критеріям визнання активом та визнається витратами, відповідно до вимог П(С)БО 16 «Витрати»: витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань (п. 5); витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6).
Відповідач у даній справі не заперечує, що станом на червень 2019 року сплинув термін для реєстрації податкових накладних в ЄРПН ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія», виписаних в період з 20.03.2018 року по 27.04.2018 року.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав право віднести податок на додану вартість згідно вказаних ПН до витрат з його відображенням в бухгалтерському обліку на рахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності».
Що стосується посилань відповідача та суду першої інстанції на те, що платник податків не позбавлений у випадку реєстрації податкових накладних з порушенням граничних термінів права протягом 1095 днів віднести суми сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту, колегія суддів зазначає, що таке право платника податків не спростовує вище зазначений обов`язок позивача віднести податок на додану вартість, своєчасно не віднесений до складу податкового кредиту, до витрат з відповідним його відображенням в бухгалтерському обліку на рахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності». 
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відомості щодо реєстрації податкових накладних відсутні, як на час проведення перевірки, так і на час розгляду справи в суді. 
Більш того, згідно матеріалів справи, ТОВ «Всеукраїнська енерго компанія» анульовано реєстрацію, як платника ПДВ, що, відповідно позбавляє останнього права на реєстрацію ПН в ЄРПН. 
Вказаним обставинам судом першої інстанції помилково не надано оцінки.
Крім того, згідно акту перевірки, перевіркою встановлено, що у липні 2017 року ТОВ «Хімагро.» по одній й тій же операції з продажу добрива змішаного сухого марки NPK 33:1:1 у кількості 306 тон виписало та зареєструвало у ЄРПН на платника податку - покупця ТОВ «ЛАН» податкові накладні № 198 від 31.07.2017 року на суму ПДВ 538334,60 грн. та № 213 від 31.07.2017 року на суму ПДВ 538334,60 грн. (у зв`язку з отриманням квитанції від 11.08.2017 року «Про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників в ЄРПН» до податкової накладної № 198 від 31.07.2017, в результаті обробки документ не прийнято).
Відповідач в акті перевірки вказав, що до податкових зобов`язань за липень 2017 року по контрагенту ТОВ «ЛАН» (ряд. 4 розділу І додатку 5 декларації з податку на додану вартість за липень 2017 року (від 17.08.2017 року № 9165221643) було включено ПДВ на суму 672295,37 грн., в т.ч. 538334,60 грн. за операцією з продажу добрива змішаного сухого марки NPK 33:1:1 у кількості 306 тон, тобто податкові зобов`язання за зайво складеною податковою накладною ТОВ «Хімагро.» не декларувалися.
Водночас, відповідачем в акті перевірки зазначено, що податкові накладні № 198 від 31.07.2017 року та № 213 від 31.07.2017 року пройшли реєстрацію в ЄРПН та мають статус «зареєстровано», та станом на 31.08.2017 року підприємством складено розрахунок коригування № 155 від 31.08.2017 року до зайво складеної податкової накладної № 198 від 31.07.2017 року на суму ПДВ «-» 538334,60 грн. та зареєстровано в ЄРПН, а також ТОВ «Хімагро.» було зменшено податкові зобов`язання з ПДВ на підставі розрахунку коригування № 155 від 31.08.2017 року до податкової накладної № 198 від 31.07.2017 року на суму ПДВ - 538335 грн. (ряд. 1 додатку 1 уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у жовтні 2017 року за період серпень 2017 року (від 26.10.2017 року № 9222958066), при тому, що ПДВ за зайво складеною податковою накладною № 198 від 31.07.2017 року не декларувалося у складі податкових зобов`язань за липень 2017 року.
Таким чином, відповідачем в акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «Хімагро.» занизило задекларовані показники у рядку 7 (колонка Б) Декларацій з ПДВ «Коригування податкових зобов`язань» на суму 538335 грн., у результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету на суму 2716 грн.
Суд першої інстанції повністю погодився з вказаними доводами відповідача, пославшись на висновки акту перевірки.
Разом з цим, погоджуючись із висновками відповідача, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги доводи позивача, що дані уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у жовтні 2017 року за період серпень 2017 року не призвели до несплати позивачем податкових зобов`язань.
Так, як встановлено самим відповідачем та зазначено в акті перевірки, позивачем значення рядка 21 уточнюючого розрахунку від 26.10.2017 року у сумі 535619 грн. до рядка 16 декларації з ПДВ за жовтень 2017 року (від 16.11.2017 року № 9242380170) не віднесено, що не вплинуло на об`єкт оподаткування.
Тобто, самим відповідачем в акті перевірки визначено, що дані уточнюючого розрахунку від 26.10.2017 року у сумі 535619 грн. до декларації з ПДВ за жовтень 2017 року не перенесені та відповідно дані наведеного уточнюючого розрахунку не призвели до несплати позивачем грошових зобов`язань з ПДВ.
Таким чином, факт того, що наведені вище обставини не призвели до несплати позивачем податкових зобов`язань підтверджується актом перевірки, а також і наданим позивачем платіжним доручень щодо сплати податків за спірний період. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у відповідача не було підстав для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань з ПДВ на 2716 грн.
Окрім вищевикладеного, підставою для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали наступні висновки акту перевірки.
Так, в акті перевірки вказано, що перевіркою повноти декларування ТОВ «Хімагро.» показників рядка 02 декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено їх заниження на суму 7587907 грн.
Перевіркою показників собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму 922761000 грн. (рядок 2050 звітів про фінансові результати (форма 2-м) встановлено розбіжності показника порівняно з даними регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Хімагро.», в тому числі, І півріччя 2017 року - завищення в сумі 1,7 тис. грн., 9 місяців 2017 року - заниження в сумі 157 тис. грн., 2017 рік - завищення в сумі 2 тис. грн., І квартал 2018 року - завищення в сумі 4,7 тис. грн., І півріччі 2018 року - завищення в сумі 2 тис. грн., 9 місяців 2018 року - завищення в сумі 4,2 тис. грн. 
Проведеною перевіркою показників інших операційних витрат (рядок 2180 звітів про фінансові результати (форма 2-м) встановлено розбіжності показників інших операційних витрат порівняно з даними регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Хімагро.», в тому числі: І півріччя 2017 року - завищення на 0,6 тис. грн., 9 місяців 2017 року - завищення на 0,5 тис. грн., 2017 рік - завищення на 0,5 тис. грн., I квартал 2018 року - заниження на 0,3 тис. грн., 9 місяців 2018 року - заниження на 2,7 тис. грн., І квартал 2019 року - завищення на 2 тис. грн.
Проведеною перевіркою показника інших витрат (рядок 2180 звітів про фінансові результати (форма 2-м) встановлено розбіжності показника інших витрат порівняно з даними регістрів бухгалтерського обліку ТОВ «Хімагро.», а саме завищення на суму 0,1 тис. грн.
Крім того, в акті перевірки вказано, що перевіркою задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки показників рядка 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Кодексу» встановлено їх заниження в декларації за три квартали 2017 року на суму 202098 грн.
Відповідач в акті перевірки зазначив, що у структурі різниць, які виникають відповідно до Кодексу згідно з поданими ТОВ «Хімагро.» податковими деклараціями, найбільший вплив мали показники додатка РІ до рядка 03 декларації: сума залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта (пункт 138.1 статті 138 розділу ІІІ Кодексу) на суму 6223349 грн., що складає 60,65 % від загальної суми Різниць, на яку збільшується фінансовий результат; сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пункт 138.1 статті 138 розділу ІІІ Кодексу) на суму 3448606 грн., що складає 33,61 % від загальної суми різниць, на яку збільшується фінансовий результат; сума залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень статті 138 розділу ІІІ Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта (пункт 138.2 статті 138 розділу ІІІ Кодексу) на суму 6223349 грн., що складає 65,36 % від загальної суми Різниць, на яку зменшується фінансовий результат; сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу ІІІ Кодексу (пункт 138.2 статті 138 розділу ІІІ Кодексу) на суму 3297778 грн., що складає 34,36 % від загальної суми різниць, на яку зменшується фінансовий результат.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Хімагро.» на порушення пп. 139.1.1, пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Кодексу в декларації за три квартали 2017 року занижено різницю Сума витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 статті 139 розділу ІІІ Кодексу) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ Кодексу), що збільшує фінансовий результат до оподаткування на суму 101049 грн., та завищено різницю Сума використання створених забезпечень (резервів) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), сформованих відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 139.1.2 пункту 139.1 статті 139 розділу ІІІ Кодексу), що зменшує фінансовий результат до оподаткування в сумі 101049 грн., що відповідно вплинуло на заниження рядка 03 Декларації за три квартали 2017 року «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+, -)» на суму 202098 грн.
Надаючи оцінку вказаним висновкам акту перевірки, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, вимоги до оформлення результатів перевірок викладені в Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26.10.2015 року № 1300/27745 (далі - Порядок № 727).
Відповідно до п. 5 Розділу І Порядку № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Підпунктом 2 пункту 4 Розділу ІІІ Порядку № 727 встановлені вимоги щодо описової частини акту, в разі виявлення порушень податкового законодавства. А саме за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.
Згідно з пп. 3 п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 727 виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до Акту документальної перевірки. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони належать (назва, дата і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції). Зазначені додатки повинні бути підписані посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).
Проте, всупереч наведеним вище нормам Порядку № 727, в акті перевірки наявне лише твердження про заниження/завищення показників фінансового результату, показників собівартості реалізованої продукції, інших операційних витрат, різниць, які виникають відповідно до ПКУ.
При цьому, в акті перевірки не зазначені первинні документи (контракти, банківські виписки, документи з відвантаження продукції та інші), на підставі яких податковий орган дійшов таких висновків. 
Натомість, в акті перевірки зазначені лише загальні числові значення, які жодним чином неможливо перевірити у зв`язку з відсутністю розрахунків, на підставі яких податковий орган дійшов саме до таких висновків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що наведені висновки акту перевірки про заниження/завищення показників фінансового результату, показників собівартості реалізованої продукції, інших операційних витрат, різниць, які виникають відповідно до ПКУ не підтверджується належними доказами (первинними документами), а висновки відповідача не розкривають змісту операцій.
Зазначені обставини помилково не прийняті до уваги судом першої інстанції та останній, вирішуючи справу, лише послався на висновки акту перевірки без надання їм оцінки, а тому, рішення суду першої інстанції у вказаній частині також не можна визнати таким, що відповідає ст. 242 КАС України.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правильність нарахованих позивачу до сплати сум грошових зобов`язань, рішення відповідача ґрунтуються виключно на припущенням, а тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позов задоволенню.
В свою чергу, рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується виключно на висновках акта перевірки, не відповідає вимогам ст. 242 КАС України.
З огляду на викладене, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову та розподілом судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро." – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року –скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро." - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 22.01.2020 року № 0003390513 та № 0003400513.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро." судовий збір в розмірі 52550 грн. (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень). 
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.10.2021  року.

Головуюча суддя:                                                                                                  О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                                 А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                                     А.Г. Федусик