ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року	 	Справа № 140/15674/20 пров. № А/857/14949/21	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року (суддя Смокович В.І., м.Луцьк), -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020;
зобов`язати ГУПФ нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів на загальну суму 73938,17 грн, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ) Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) та згідно «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159). 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2020 року позов задоволено частково (далі – Рішення суду). Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020. Зобов`язати ГУПФ нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили 01.03.2021.
17.06.2021 позивачем подано до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС; Заява відповідно). Заява обґрунтована тим, що 17.03.2021 ним до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надіслано виконавчий лист від 16.03.2021 №6242/2021, виданий Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/15674/2 (далі – Виконавчий лист), однак як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.06.2021 ВП №64898698 відповідачем проведено нарахування в розмірі 15870,66 грн, а доплата, нарахована за рішенням суду буде виплачена після надходження коштів, передбачених у Держбюджеті на цю мету. Таким чином, Рішення суду було виконане лише частково, оскільки ГУПФ не виплачено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020. Позивач вважає, що часткове виконання Рішення суду та реалізація його законного права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань з огляду на що просить встановити судовий контроль за виконанням Рішення суду у повному обсязі та зобов`язати відповідача подати у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020 єдиним платежем.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в задоволенні Заяви відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач-заявник, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати, та прийняти нове рішення, про задоволення Заяви.
В апеляційній скарзі із посиланням на обставини справи та норми матеріального права вказує, що у даній справі відсутні будь-які  об`єктивні відомості про дієві заходи здійсненні відповідачем з метою виконання Рішення суду. Вважає, що реалізація його права на отримання компенсація втрати частини доходів за Рішенням суду не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань і посилань органу державної влади на відсутність коштів.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні Заяви, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачу на даний час заборгованості в сумі 15870,66 грн за період з 01.01.2016 по 13.07.2020 пов`язана з об`єктивними, незалежними від відповідача обставинами, а саме відсутністю виділених коштів на цю мету з Державного бюджету України. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статей 14, 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 382 КАС передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 у справі №800/320/17.
Згідно із частиною другою статті 382 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, частиною першою статті 382 КАС передбачено право суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу. Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами (вказані висновки щодо застосування положень статті 382 КАС України викладені у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19 висловлено позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Як встановлено вище, Рішенням суду зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по 13.07.2020.
На виконання Рішення суду Волинський окружний адміністративний суд 16.03.2021 видав позивачу Виконавчий лист, який був пред`явлений до органів виконавчої служби.
Постановою державного про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.06.2021 ВП №64898698 Виконавчий лист повернуто стягувачу. Як вбачається із вказаної постанови, ГУПФ повідомило виконавчу службу про те, що позивачу проведено нарахування компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016. Заборгованість за період з 01.01.2016 по 13.07.2020 становить 15870,66 грн буде виплачуватися в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с.89).
Відповідно до статті 8 Закону №2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, органи ПФУ фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів державного бюджету у межах виділених асигнувань.
Згідно підпунктів 4-5, 8 пункту 4 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затверджене постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486) територіальні органи пенсійного фонду відповідно до покладених на них завдань: забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків.
Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.
Виділення коштів з державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України (далі – БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно пунктів 20, 29 БК взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Постановою КМУ від 22.08.2018 №649 затверджено «Порядок виплати пенсій, нарахованих на виконання рішенням суду» (далі - Порядок №649) та установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Зазначений Порядок застосовується не до всіх судових рішень, за якими боржником є орган Пенсійного фонду України, а лише до тих, за якими на такого суб`єкта владних повноважень покладено зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету.
Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 440/85/19.
Пунктом 4 Порядку №649визначено, що черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Відповідно до пункту 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Пунктом 10 Порядку №649передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Таким чином, невиплату позивачу на даний час заборгованості в сумі 15870,66 грн за період з 01.01.2016 по 13.07.2020 відповідач пояснює об`єктивними, незалежними від нього обставинами, а саме відсутністю виділених коштів на цю мету з Державного бюджету України.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду сформованою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №373/436/17, 19 лютого 2020 року у справі № 821/1491/17 невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Враховуючи, що позивачу нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у сумі 15870,66 грн та відповідач не відмовляє у її виплаті, фактичні та правові підстави для покладення (в порядку частини першої статті 382 КАС) на відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у цій справі відсутні, у зв`язку із чим у задоволенні Заяви заявника-апелянта обгрунтовано відмовлено.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 1 грудня 2021 року.