ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8101/21 Справа № 201/3195/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 57 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2021 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 05 липня 2019 року він уклав з відповідачем договір-замовлення б/н на виготовлення, продажу та установку намогильної споруди. У зв`язку з тим, що відповідачем частково були виконані роботи, відсутність згоди на перевищення строку виконання договору він не надавав, просив визнати неправомірним те, що відповідач не виконав замовлення, та стягнути на свою користь пеню у розмірі 191 595 грн. Крім того просив стягнути пеню за кожний наступний день, починаючи з 03 квітня 2020 року у розмірі 795 грн., та відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач був позбавлений права на виконання умов договору саме з вини ОСОБА_2 , який не надав необхідних документів для встановлення намогильної споруди, а тому позбавлений відповідальності у розумінні положень діючого законодавства, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів».
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання, тим самим порушив умови договору, внаслідок чого з останнього підлягає стягненню пеня та завдана позивачу моральна шкода.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 липня 2019 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір - замовлення б/н на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди на могилі померлої дружини - ОСОБА_5 . Вартість послуг за замовленням становила 26 500 грн. (а.с. 10).
       Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_2 частину коштів у розмірі 13 000 грн. (а.с. 54).        
        ІНФОРМАЦІЯ_1 син померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_4 надав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я, як користувачу місця АДРЕСА_1 , де 20 березня 2017 року поховано ОСОБА_5 , реєстраційний номер поховання № 261769, книга №1452, видане КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради 20 березня 2017 року (а.с. 55).
       Постановами Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 201/13920/19 та від 26 травня 2020 року у справі № 201/840/20 встановлено, що договір між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був розірваний, оскільки він укладений у формі замовлення, шляхом попередньої оплати за послуги, у зв`язку з чим зобов`язання сторін припинилися на підставі ст. 653 ЦК України (а.с. 146,186).
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним замовлення на виготовлення, продаж та встановлення намогильної споруди та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено (а.с.143-150).
       Вищевказаними рішеннями суду встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 фактично не виконувалося замовлення ОСОБА_2 від 05 липня 2019 року, та в подальшому вказане замовлення було розірвано (а.с.147).
       Звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на вимоги Закону України “Про захист прав споживачів”, положення статей Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 просив визнати неправомірним те, що відповідач після 05 серпня 2019 року не виконав замовлення та не сплатив пеню, чим на думку позивача йому завдано моральну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
       Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
       Статтею 611 ЦК України серед правових наслідків порушення зобов`язання в п. 3 ч. 1 визначена сплата неустойки.
       Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
       Таким чином, обов`язковою умовою для стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є наявність його вини у невиконанні умов договору про надання послуг.
       Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.
       Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
       Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.
       Як свідчать матеріали справи, свідоцтво про поховання серії НОМЕР_1 було видане ОСОБА_4 КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради 20 березня 2017 року.
Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , яке було видане Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 отримав від сина ОСОБА_4 23 вересня 2019 року. 
       Враховуючи, що на момент звернення до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та укладення договору - замовлення, позивач не мав необхідних документів для отримання права на встановлення намогильної споруди, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку щодо відсутності вини у діях відповідача, оскільки невиконання договору мало місце з вини позивача ОСОБА_2 .
       З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив належну правову оцінку наявних в матеріалах справи доказів та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача пені та моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача та як наслідок, завдання йому моральної шкоди.
       Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не може сплатити судові витрати у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу, як такі, що належним чином у порядку визначеному ст.ст. 76-81 ЦПК України не спростовані, а тому є надуманими і необґрунтованими, та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги. 
       Інші аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені позивачем у позовній заяві, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини. 
       Отже, доводи що були викладені позивачем в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення без змін.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

                                                                               О.В. Свистунова