Номер провадження: 22-ц/813/2955/21 
Номер справи місцевого суду: 522/21763/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Другої Одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа – Друга одеська державна нотаріальна контора, правонаступником якої є Приморська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна.
Позовна заява мотивована тим, що з жовтня 1992 року він проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними було набуто на ім`я ОСОБА_4 у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладеного 13 серпня 1999 року договору купівлі-продажу.
Вважав, що вищевказана квартира є його та ОСОБА_4 спільним сумісним майном, так як набута за спільні кошти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, у зв`язку з чим, Другою одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу. Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлої: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які заперечують його право на вищевказану квартиру.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд: на підставі статей 70, 71, 74 СК України, статей 1261, 1258 ЦК України встановити факт проживання його та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішень суду 
Справа неодноразово розглядалась судами, зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у складі судді Загороднюка В. І. позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач довів, що він та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1992 року по 17 березня 2017 року, вели спільне господарство, за час спільного проживання та за спільні кошти набули 13 серпня 1999 року квартиру АДРЕСА_1 , яка в силу положень статей 60, 70, 74 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, де частка ОСОБА_2 рівна 1/2, а тому за ним підлягає визнанню право власності на цю частку квартири.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на період, протягом якого позивач просив встановити факт проживання його з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме до 01 січня 2004 року, норми СК України, що передбачають набуття особами, які проживали без реєстрації шлюбу, спільного сумісного майна, що прирівнювалося до майна подружжя, ще не діяли. Оскільки чинний на той час КпШС УРСР та Закон України «Про власність» не передбачали правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому встановлення зазначеного факту не породжує відповідних речово-правових наслідків. У зв`язку із цим вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частку, набутої у 1999 році квартири, із заявлених правових підстав, а саме на підставі норм СК України, задоволенню не підлягають.
06 березня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення районного суду залишити без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року скасовано, справу передано для розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову (т.1 а.с.167-169).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у розгляді справи за відсутності належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання; що висновки суду ґрунтуються на показаннях свідків з боку позивача, які надали неправдиву інформацію і не мають підтвердження іншими належними та допустимими доказами; що ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 1976 року, шлюб розірвано у 1995 року, що у подружжя ОСОБА_7 було четверо дітей, із розірванням шлюбу це подружжя визначило місце проживання дітей та вирішило питання поділу майна; що ОСОБА_4 була завжди забезпечена власним житлом, постійно працювала реалізатором на ринку; що спірну квартиру набула за власні кошти попередньо продавши інше власне нерухоме майно; ОСОБА_2 лише наймав у ОСОБА_4 житло у спірній квартирі, спільного господарства з ОСОБА_4 ніколи не вів, витрат на її лікування, поховання тощо не ніс; у період перебування ОСОБА_4 на лікуванні заволодів документами на квартиру.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Другої Одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна - залишено без руху.
30 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 на вимогу ухвали Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року подано клопотання про поновдення строку на апеляційну оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року. В наданому клоптанні апелянт зазначила, що про оскаржуване рішення дізналась тільки 29.01.2019 року, копію якого ОСОБА_1 знайшла в квартирі АДРЕСА_1 , де ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її сестра ОСОБА_8 
ОСОБА_1 зазначає, що копію рішення Приморського районного суду від 13 листопада 2018 року отримала 04.02.2019 року, відмітка про даний факт наявна в матеріалах справи. Вважає, що строк апеляційного оскарження нею пропущено з поважних причин, оскільки в судових засіданнях під час розгляду справи судом першої інстанціх участі не приймала та належним чином сповіщена не була. ОСОБА_1 також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що представника у суді першої інстанції в неї не було, та з ОСОБА_9 , яка в протоколах фіксації судового засідання зазначена як представник відповідача, договір не укладала, довіреність на представництво інтересів також не надавала.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2021 року було поновлено ОСОБА_1  строк апеляційного оскарження на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року та відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Другої Одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
У судовому засіданні позивач та його представник просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідач та представник відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований з 20 жовтня 1994 року, в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.6).
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрував 5 квітня 1991 року шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; шлюб розірвано згідно актового запису про розірвання шлюбу №371 від 16 червня 1992 року, здійсненого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дніпропетровська (т.2 а.с.26-27).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована з 11 листопада 1995 року в квартирі АДРЕСА_3 , знята з реєстрації 11 серпня 1999 року, зареєстрована 15 жовтня 1999 року в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.73).
ОСОБА_4 , 1950 року народження, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , 1949 року народження, з 18 червня 1976 року, шлюб розірвано 2 лютого 1995 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси зроблено в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу запис за №37 (т.1 а.с.17зв., 73, 170).
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 41 років, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 27 років, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 29 років, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1 а.с.85, 89, 90, 91, 171-176 ).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років, спадкову справу №164/2017 до майна померлої ОСОБА_4 заведено 5 липня 2017 року Другою одеською державною нотаріальною конторою (після перейменування Приморська державна нотаріальна контора у місті Одесі) (т.1 а.с.10, 88, 95).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло, видано 21 квітня 1994 року за №668 Акціонерним судноплавним концерном «Бласко» на підставі розпорядження органу приватизації від 21 квітня 1994 року № 668, ОСОБА_4 разом з членами своєї сім`ї чоловіком ОСОБА_6 , дітьми ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 була співвласником у рівних частках квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.178).
Згідно Договору купівлі-продажу, укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 20 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №6812, ОСОБА_4 продала ОСОБА_6 622/6000 часток квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.179).
Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , посвідченого 23 жовтня 1995 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №13-7156, ОСОБА_4 купила 305/1000 часток квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.180-181).
Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-01911 від 13 серпня 1999 року, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , зареєстрованого на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», ОСОБА_4 купила ізольовану трикімнатну квартиру загальною площею 72,9 кв.м житловою площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_6 . Право власності ОСОБА_4 на квартиру на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 10 вересня 1999 року (т.1 а.с.7-8).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2018 року зареєстровано кримінальне провадження №12018160500001122 за заявою ОСОБА_1 про викрадення ОСОБА_2 документів на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.83зв.).

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились до суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Норми Сімейного кодексу України, норми Цивільного кодексу України 2003 року спірні правовідносини не регулюють з огляду на наступне.
Квартиру АДРЕСА_1 набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_4 13 серпня 1999 року, право приватної власності ОСОБА_4 на дану квартиру зареєстровано 10 вересня 1999 року.
Станом на час набуття права власності на спірне нерухоме майно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України та Цивільний кодекс України 1963 року (зі змінами та доповненнями).
Сімейний кодекс України 2002 року набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України 2003 року набрав чинності з 1 січня 2004 року, відтак, дані норми матеріального права не регулюють період проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року, не регулюють набуття власності на нерухоме майно, набуте до 1 січня 2004 року.
Діючий на час виникнення права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 Кодекс про шлюб та сім`ю України передбачав лише право спільної сумісної власності подружжя на майно нажите за час шлюбу (ст.22 КпШС України) та, відповідно, не передбачав набуття права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Тобто, діюче на той час законодавство про шлюб взагалі не містило норм щодо майна, набутого не подружжям.
До 1 січня 2004 року режим нерухомого та рухомого майна, що було придбане внаслідок спільної праці особами, які перебували у фактичних шлюбних стосунках і жили однією сім`єю, регулювався пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність» (втратив чинність з набранням чинності Цивільним кодексом України 2003 року), при цьому спільна сумісна власність на майно таких осіб за відсутності письмової угоди щодо майна між особами підлягала доведенню доказами як перебування у фактичних шлюбних стосунках, так і доказами про ступінь їх участі коштами, працею у придбанні майна тощо.
Тобто, доведення виникнення у чоловіка та жінки, що проживали сім`єю, але не перебували у шлюбі, права спільної сумісної власності на нерухоме майно, набуте до 1 січня 2004 року, регулювалось Законом України «Про власність», яке суттєво відмінне від доведення за нині діючими норми Сімейного кодексу України майнових прав чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на Ѕ частку набутої у 1999 році квартири, із заявлених правових підстав, а саме на підставі норм Сімейного кодексу України, задоволенню не підлягають.
Оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю нерозривно пов`язано з правом власності на нерухоме майно, то такий факт окремо у спорі про право встановленню не підлягає.
Суд звертає увагу на те, що факт проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має правове значення лише для майна, набутого після 1 січня 2004 року, наразі ж спірна квартира набута у власність у 1999 році.
Крім того, ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 до 2 лютого 1995 року, відтак, до даної дати будь-яке встановлення факту її проживання сім`єю з іншим чоловіком не є правомірним.
Суд не надає оцінку доказам (показанням свідків, письмовим документам тощо), що надавались кожною із сторін в обґрунтування вимог та заперечень, так як відсутні правові підстави для задоволення позову з підстав Сімейного кодексу України.

В порядку статті 141 ЦПК України витрати ОСОБА_1 по сплаті за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 6480,00 грн. покладаються на ОСОБА_2 

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року – скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі правонаступника ОСОБА_1 , за участю Другої одеської державної нотаріальної контори в особі правонаступника Приморської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна – відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 6480 грн. 00 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2021 року.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                   С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін