Справа № 303/3759/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України
       09 листопада 2021 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді: Джуги С.Д. 
       суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.
       за участю секретаря: Микуляк Є.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року у складі судді Куцкіра Ю.Ю., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, -
встановив:
ПАТ "Банк Форум" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов вмотивовано тим, що 10.08.2007 року між АКБ "Форум" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум") та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №0205/07/26-N, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США на споживчі цілі, строком по 09.08.2032 року зі сплатою 12% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між ПАТ "Банк Форум" і ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, відповідно до якого останній поручився відповідати перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором. ОСОБА_1 за умовами договору припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, зокрема вносити щомісячні платежі по тілу кредиту, сплачувати нараховані відсотки за його користування, внаслідок чого за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 507 627,92 гривень. Зазначена сума включає в себе поточну заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 17 002 доларів США, прострочену заборгованість по поверненню кредитних коштів 656,81 доларів США, прострочену заборгованість за нарахування відсотків 1050,21 доларів США, поточну заборгованість за нарахованими відсотками 258,99 доларів США, пеню у розмірі 367,39 доларів США, штраф у розмірі 5 000 гривень, яку і просив стягнути солідарно з відповідачів.
В свою чергу, у вересні 2017 року, ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов, який вмотивовано тим, що 10.08.2007 року між АКБ "Форум" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум") та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №0205/07/26-N, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США. Відповідно до умов договору за користування кредитними коштами була встановлена плата в розмірі 12% річних з кінцевим строком повернення цих коштів 09.08.2032 року. Свої зобов`язання по погашенню кредитних коштів відповідач виконувала стабільно без затримок. Водночас вона прийшла до висновку, що Кредитний договір є несправедливим, одностороннім і таким, що не містить об`єктивної, повної і достовірної інформації про умови споживчого кредитування, має ознаки прихованості та введення в оману позичальника, зокрема стосовно нарахування та списання процентів за користування кредитними коштами, а також встановлення надто жорстких умов, що призвели до дисбалансу та дискримінації її прав. По-перше, в Кредитному договорі та в Додатковому договорі №1 до нього жодним чином не прописано порядок та метод (формула, базовий період), нарахування процентів за користування кредитними коштами, що викликає сумніви в правильності списання цих процентів із сум сплачених відповідачем за період дії договору, по друге, в Кредитному договорі та в Додатковому договорі №1 до нього відсутня будь-яка інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням реальної відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, по третє, із умови пункту 4.1. Кредитного договору вбачається, що визначений розмір пені 0,2% перевищує в рази розмір процентної ставки, що свідчить про включення до Кредитного договору умови, яка є за своєю правовою природою несправедливою, по четверте, застосування штрафу до відповідача у розмірі 5000,99 гривень буцім то за порушення п.3.3.7 Кредитного договору - обов`язок позичальника страхувати предмет застави спростовується наявними у позичальника документами про щорічне страхування майна та його особистого страхування. Таким чином, із наведеного вбачається, що Кредитний договір від 10.08.2007 року за №0205/07/26-N не містить визначених законодавством обов`язкових умов, які необхідні для його укладення, встановлює жорсткі обов`язки споживача, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачеві тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця і тому з цих відстав та з метою захисту своїх прав відповідач змушений звернутись до суду із позовом. Посилаючись на викладене просила визнати недійсним кредитний договір, і у зв`язку з недійсністю якого також визнати недійсними договори поруки та іпотеки.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.01.2019 року було залучено до участі у справі правонаступника позивача ПАТ "Банк Форум" - ТзОВ "Фінансова компанія "Інвент".
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано Кредитний договір №0205/07/26-N від 10.08.2007 року укладений між АКБ "Форум" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_1 - недійсним.
У зв`язку з недійсністю Кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року визнано недійсними Договір поруки від 10.08.2007 року та Договір іпотеки від 10.08.2007 року, укладених для забезпечення виконання кредитного договору. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» задоволено частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року скасовано, позов ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» заборгованість за кредитним договором №0205/07/26-N від 10 серпня 2007 року в розмірі 18 968,01 доларів США, з яких: 566,81 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 17 002 доларів США - поточна заборгованість по кредиту; 1050,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 258,99 доларів США - поточна заборгованість по відсоткам, а також 9550,47 грн. пені. В іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 пропущено строки позовної давності. Вказує, що ОСОБА_1 не доведено наявність обману в діях банку. Вважає, що факт отримання позичальником повної та необхідної інформації підтверджується п.7.2 Кредитного договору. Вважає помилковим посилання суду на висновок експерта, оскільки такий не є обов`язковим і оцінюється в сукупності з усіма доказами. Суд проігнорував наданий банком розрахунок заборгованості, позаяк зобов`язаний був у будь-якому разі стягнути ту суму, яка була доведеною.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, який мотивувала тим, що доводи позивача за первісним позовом щодо безпідставності та необґрунтованості зустрічного позову не заслуговують на увагу. Під час укладення кредитного договору, банком не було повідомлено у письмовій формі споживача про істотні фінансові послуги, зокрема детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, тощо. Висновком судово-економічної експертизи доведено, що фактична процентна ставка є завищеною на 2,93 %, що свідчить про переплату коштів з погашення кредиту. Кредитний договір не містить розрахунку щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту в грошовому виразі. За цих обставин вважає достатнім та допустимим доказом у справі експертний висновок. Виходячи з наведеного, просить апеляційний суд відхилити подану апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Рижиков В.Г. заперечив подану апеляційну скаргу, підтримав поданий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання в черговий раз не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Рижикова В.Г. , перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст.,ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року, ОСОБА_1 отримала від ПАТ «Банк Форум» кредит в сумі 28 000 доларів США, строком до 09.08.2032 року під 12 % річних (Т.1 а.с.5-7).
Також встановлено, що між сторонами 25.05.2010 року було укладено Договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року, яким зокрема конкретизоване цільове призначення кредиту та порядок погашення заборгованості (Т.1 а.с.8).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, між ПАТ "Банк Форум" і ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, відповідно до якого останній поручився відповідати перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (Т.1 а.с.9, 10).
Також 10.08.2007 року між ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки з метою забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного ним з іпотекодержателем Кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року.
Згідно п.1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 82,5 кв.м., житлова площа 52,1 кв.м. (Т.1 а.с.11-13).
Згідно наданого банком розрахунку, станом на 14.06.2017 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 968,01 доларів США та 14 550,47 грн., з яких: 566,81 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 17 002 доларів США - поточна заборгованість по кредиту; 1050,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 258,99 доларів США - поточна заборгованість по відсоткам;9550,47 грн. пені та 5000 грн. штрафу за порушення умов п.3.3.7 Кредитного договору (Т.1 а.с.14-19).
У відповідності до Висновку експерта №6096 судово-економічної експертизи від 18.06.2018 року зазначено, що дослідженням поданих документів встановлено, що у відповідності до "Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 розраховані за умовами кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року реальна процентна ставка складає 14,93%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 50 171,60 доларів США. Надана на дослідження копія кредитного договору №0205/07/26-N від 10.08.2007 року та копія договору №1 про внесення змін від 25.05.2010 року не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту. На інші питання експерт не зміг надати відповідь через відсутність достатніх даних (т.1 а.с.208-223).
22.11.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладено договори про відступлення прав вимоги (Т.2 а.с.40-50), у відповідності до яких до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» перейшли всі права кредитора відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.08.2007.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні між сторонами кредитного договору, відповідача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту) та що кредитний договір укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики. Також суд вважав, що строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено.
Однак з такими висновками суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів з врахуванням наступного.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.
За змістом Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вони зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.
У даній справі, оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, укладала додаткову угоду до нього 25 травня 2010 року; кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів.
Так, відповідно до умов кредитного договору метою отримання кредиту є купівля нерухомості (пункт 1.1), сума кредиту - 28000 доларів США (пункт 1.1), строк кредиту - до 09 серпня 2032 року (пункт 1.2), розмір плати за користування кредитними коштами - 12 % річних.
Умови і порядок видачі та погашення кредиту чітко визначені пунктами
2.3 - 2.10 кредитного договору, зокрема й в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року.
Пунктом 2.3 договору в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року, передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, згідно з графіком (додаток 1 до кредитного договору), що є невід`ємною частиною даного договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 94,00 доларів США на відкритий йому рахунок для погашення кредиту та процентів.
Пунктом 2.7 договору в редакції договору №1 про внесення змін від 25 травня 2010 року, визначено, що проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.
Види забезпечення зобов`язань позичальника зазначені у пункті 2.1 кредитного договору, відповідальність сторін - у пунктах 4.1-4.4 договору.
Крім того, відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладання спірного договору) споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.
Детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ, а усі умови кредитування були викладені у самому договорі, з якими позичальник погодився, підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №404/8212/14-ц (провадження №61-31939св18).
На момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; 25 травня 2010 року сторони уклали договір №1 про внесення змін до кредитного договору.
Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6- 2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та дійшов неправильних висновків, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 банком не дотримані вимоги законодавства, які регулюють захист прав споживачів та безпідставно задовольнив її зустрічний позов. 
       Разом з тим, слід зазначити, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень, недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Пунктом 2.10. оспорюваного договору визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту.
Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
З врахуванням наведеного пункт 2.10. кредитного договору від 10серпня 2007 року, в якому визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту, є незаконним, порушує законні права та інтереси позивача за зустрічним позовом, та є підставою для визнання його недійсним, проте це не є наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, оскільки правочин був би вчинений і без включення до нього даного пункту. 
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки .
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).
Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Вказана правова позиція є усталеною і висловлена як у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 у справі № 6-2407цс15, від 1 липня 2015 року у справі № 6-178гс15 так і в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 15 травня 2018 року у справі № 911/3210/17, від 8 травня 2018 року у справі № 911/2534/17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.
Представником ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до зустрічного позову наслідків спливу позовної давності, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 24.05.2019р. (Т.2 а.с.95, 96). 
Обґрунтовуючи свій висновок щодо дотримання ОСОБА_1 строку для звернення до суду, суд першої інстанції послався на те, що про порушення свого права вона дізналася з висновку експерта №6096 від 18.06.2018. Тобто, судом фактично констатовано, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізналася вже після пред`явлення нею зустрічного позову, що є нелогічним та суперечить змісту інституту позовної давності, а також матеріального та процесуального права, яким врегульовано право на звернення до суду за захистом порушеного права.
Апеляційний суд констатує, що вказаний експертний висновок є лише одним із доказів, отриманих судом вже у процесі розгляду справи, і такий жодним чином не може підтверджувати момент, коли особа (за клопотанням якої отримано відповідний доказ) дізналася про порушення свого права.
ОСОБА_1 та її представником в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано коли саме їй стало відомо про порушення її прав як споживача, особливо зважаючи на те, що з моменту укладення кредитного договору до звернення до суду із зустрічним позовом пройшло більше 10 років.
ОСОБА_1 є стороною кредитного договору, підписала даний договір, що нею не заперечується. Отже, умови кредитного договору їй були відомі при підписанні договору 10серпня 2007 року Протягом тривалого часу (до кінця 2016 року) вона виконувала умови укладеного договору, що свідчить про погодження на такі умови та усвідомлення нею на момент підписання договору умов договору на яких його укладено.
Із зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду лише у вересні 2017 року, і в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано в чому полягала поважність такої значної затримки з приводу звернення до суду за захистом свого порушеного права. А також не просила суд першої інстанції поновити їй строк для захисту цивільного права, (Т.1 а.с.107-114). 
З врахуванням наведеного ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду щодо оспорювання пункту 2.10. кредитного договору, яким визначено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2 % (два) процента від суми кредиту, що є підставою для відмови у даній вимозі.
З приводу первісного позову апеляційний суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позичальником не заперечується факт неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що дає кредитору право ставити питання про дострокове стягнення всієї заборгованості.
На підтвердження своїх вимог банком надано відповідний розгорнутий розрахунок заборгованості. Апеляційний суд відхиляє твердження представника ОСОБА_1 у запереченні на позов про те, що такий розрахунок є неналежним доказом з посиланням на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки розрахунок заборгованості не є господарською операцією, а отже, вимоги вказаного закону на нього не поширюються.
В самому запереченні ОСОБА_1 належним чином не обґрунтовано та не конкретизовано в чому саме полягає помилковість даного розрахунку, а саме лише твердження боржника про незрозумілість методики нарахування відсотків, не може ставити його під сумнів. 

Відповідачем відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку (зокрема контр-розрахунку), а тому апеляційний суд бере його до уваги.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доведеними вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 968,01 доларів США, з яких: 566,81 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 17 002 доларів США - поточна заборгованість по кредиту; 1050,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 258,99 доларів США - поточна заборгованість по відсоткам, а також 9550,47 грн. пені яка підтверджується вказаним вище розрахунком. А отже, вказані суми підлягають стягненню солідарно з відповідачів.
Щодо вимоги про стягнення 5000 грн. штрафу за порушення умов п.3.3.7 Кредитного договору, то такі є безпідставними.
Так, згідно п.3.3.7 Кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку.
Водночас з долучених ОСОБА_1 до зустрічного позову матеріалів вбачається, що остання, починаючи з момент укладення кредитного договору кожний рік страхувала предмет іпотеки (застави) за договорами майнового страхування, де вигодонабувачем вказаний ПАТ «Банк Форум» (Т.1 а.с.129, 131-135, 137, 141, 143, 147-149, 151-153, 161-165, 168, 169, 171, 177), а отже, твердження позивача про порушення умов п.3.3.7 Кредитного договору є безпідставним.
За таких обставин, первісний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Банком пред`явлено позов на загальну суму 507 627,92 грн. (враховуючи гривневий еквівалент вимог, виражених в іноземній валюті), апеляційним судом задоволені такі вимоги на суму 502 627,92 грн., що становить 99% від пред`явлених вимог.
За пред`явлення позову банком сплачено судовий збір у розмірі 7614,41 грн., а за подачу апеляційної скарги - 11 421,61 грн., тобто загальний розмір судових витрат апелянта становить 19 036,02 грн., а отже, апелянту слід відшкодувати 18 845,66 грн. судових витрат (19 036,02 х 99%), тобто по 9422,83 грн. з кожного з відповідачів.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», задовольнити частково.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року, скасувати.
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (ідентифікаційний номер 41361814, м. Київ, вул. В.Васильківська, 55-Г) заборгованість за кредитним договором №0205/07/26-N від 10.08.2007 року в розмірі 18 968,01 доларів США, з яких: 566,81 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 17 002 доларів США - поточна заборгованість по кредиту; 1050,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 258,99 доларів США - поточна заборгованість по відсоткам, а також 9550,47 грн., пені.
У решті вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (ідентифікаційний номер 41361814, м. Київ, вул. В.Васильківська, 55-Г) судові витрати в розмірі 9422,83 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (ідентифікаційний номер 41361814, м. Київ, вул. В.Васильківська, 55-Г) судові витрати в розмірі 9422,83 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду складено 19 листопада 2021 року.
Головуючий:
Судді: