ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" листопада 2021 р.           Справа№ 910/2257/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Іоннікової І.А. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2021
у справі №910/2257/21 (суддя Ярмак О.М.)                               
за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Канопус Груп"    
про стягнення стягнення 19 268,00 грн.                   

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
В лютому 2021 Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Канопус Груп"    про стягнення 19 268,00 грн. збитків у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної на проведення господарської операції між сторонами з поставки та оплати товару на суму 115 608,00 грн. за видатковою накладною №90703/01 від 03.07.2019, що позбавило позивача права на отримання податкового кредиту на заявлену суму.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.04.2021 у справі № 910/2257/21 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 19 268,00 грн., вини відповідача у заподіянні збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 17.05.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права (застосовано закон, який не підлягає застосуванню) та порушенням норм процесуального права (оцінка доказів, наявних у справі, не була всебічною та повною).
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- внаслідок не реєстрації відповідачем податкової накладної позивач зазнав збитків на суму 19   268,00 грн., тобто не отримав доход, що підтверджується наявними у справах матеріалами, завіреними письмовими доказами, а доказів, що спростовують твердження позивача  про завдані йому збитки, матеріали справи не містять;
- відсутність факту реєстрації відповідачем спірної видаткової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних безпосередньо тягне за собою неможливість формування податкового кредиту для позивача на суму ПДВ. Такий взаємозв`язок між вищевказаними нормами законодавства та наслідками для позивача є загальновідомим фактом, який відомий широкому колу суб`єктів, існує об`єктивно, тобто незалежно від волі сторін справи і, на думку позивача, доказуванню не підлягає;
- між бездіяльністю відповідача та збитками позивача наявний прямий та безпосередній причинно-наслідковий зв`язок;
- збитки, зазнані позивачем внаслідок бездіяльності відповідача щодо реєстрації вказаної податкової накладної, стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником податкового зобов`язання, є прямими та підлягають відшкодуванню;
- право звернення до контролюючих органів зі скаргою на відповідача, передбачене п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, на позивача не розповсюджується;
- вважає безпідставним посилання суду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №911/224/19.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2021 поновлено Комунальному підприємству "Київський метрополітен" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2021 у справі №910/2257/21, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 відкрито апеляційне провадження колегією суддів у визначеному складі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
26.06.2019 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (покупець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Канопус Груп» (постачальник за договором, відповідач) був укладений договір №473- НХ-19, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця у встановлений термін «Агрохімічна продукція», код 24450000-3 за ДК 021:2015 (засіб дезінфекційний «Антихлор Люкс»), далі - товар, визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1) до договору, що є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти товар і сплатити його вартість.
На виконання умов договору, за видатковою накладною №90703/001 від 03.07.2019 відповідач поставив за замовленням позивача товар на суму 115 608,00 грн. (у т.ч. ПДВ 19 268.00 грн.), який позивачем оплачено в порядку визначених умов договору за платіжним дорученням від 15.07.2019 № 5636 на суму 115 608,00 грн. з призначенням платежу: оплата за засоби дезінфекційні зг. накл. № 90703/001від 03.07.2019, дог. № 473-НХ-19 від 26.06.2019, у    т.ч. ПДВ 19   268,00 грн.
За умовами п. 6.3.4 договору,    постачальник зобов`язаний оформляти належним чином податкові накладні та інші первинні документи, дотримуючись вимог законодавства та умов даного договору.
Відповідно до п. 11.5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язаний в установлені Податковим кодексом України терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та надати її покупцю за його вимогою, відповідно до статті 201.10 Податкового кодексу України.
01.02.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою №17/11-177 від 28.01.2021 виконати зобов`язання та надати зареєстровану в ЄРПН податкову накладну    за здійсненою поставкою товару по видатковій накладній №90703/001 від 03.07.2019, на яку позивачем була складена податкова накладна від 03.07.2019 №4 на суму 115 608,00 грн., однак реєстрація якої в ЄДРП зупинена. Докази надсилання вказаної вимоги поштовим відправленням № 0305611653072 долучені до справи.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що в порушення вимог п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України відповідач не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач втратив право на внесення сплаченої суми ПДВ в розмірі 19 268,00 грн. до податкового кредиту та відповідно можливості зменшення суми податкових зобов`язань з ПДВ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
На підставі ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, зобов`язаний відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відтак, законодавством встановлено відповідальність у вигляді зобов`язання відшкодувати збитки не лише за порушення господарського зобов`язання, але й у випадку порушення установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.
Для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідно встановити наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому, відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність у вигляді відшкодування заподіяних збитків. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення особою зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім та невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.
Тобто, як вірно зазначено місцевим судом, при заявленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Як встановлено п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п.201.10. Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
В силу п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Як встановлено п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідною нормою визначено, що податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді; такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця; таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; до заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення державною податковою інспекцією документальної позапланової перевірки продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за відповідною операцією.
Перевірка проводиться протягом 15 календарних днів з дня надходження заяви із скаргою платника - покупця товарів/послуг.
Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.
Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених п.п.    78.1.9 п. 78.1 ст. 78    цього    Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією (абз. 25, 26 п. 201.10. ст. 201 Закону).
З урахуванням вказаних вимог податкового законодавства позивач для включення податку у розмірі 19  268,00 грн. до складу податкового кредиту повинен був подати податкову декларацію зі скаргою на відповідача з наданням зазначеної ним видаткової накладної. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується, що права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №911/224/19.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 26.06.2019 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (покупець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Канопус Груп» (постачальник за договором, відповідач) був укладений договір №473- НХ-19, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця у встановлений термін «Агрохімічна продукція», код 24450000-3 за ДК 021:2015 (засіб дезінфекційний «Антихлор Люкс»), далі - товар, визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1) до договору, що є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти товар і сплатити його вартість.
На виконання умов договору, за видатковою накладною №90703/001 від 03.07.2019 відповідач поставив за замовленням позивача товар на суму 115 608,00 грн. (у т.ч. ПДВ 19   268,00 грн.), який позивачем оплачено в порядку визначених умов договору за платіжним дорученням від 15.07.2019 №5636 на суму 115 608,00 грн. з призначенням платежу: оплата за засоби дезінфекційні зг. накл. № 90703/001 від 03.07.2019, дог. № 473-НХ-19 від 26.06.2019, у    т.ч. ПДВ 19   268,00 грн.
За умовами п. 6.3.4 договору,    постачальник зобов`язаний оформляти належним чином податкові накладні та інші первинні документи, дотримуючись вимог законодавства та умов даного договору.
В матеріалах справи міститься квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до якої відповідачем 08.08.2019 складена податкова накладна №4 від 03.07.2019  на суму 115 608,00 грн.,яка мала бути складена до 30.07.2019, однак реєстрація якої в ЄДРП зупинена, оскільки  ПН/РК відповідає вимогам пп1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку».
Відповідно до п. 11.5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язаний в установлені Податковим кодексом України терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та надати її покупцю за його вимогою, відповідно до статті 201.10 Податкового кодексу України.
01.02.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою №17/11-177 від 28.01.2021 про виконання зобов`язання та надання зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної    за здійсненою поставкою товару по видатковій накладній №90703/001 від 03.07.2019, на яку була складена податкова накладна №4 від 03.07.2019  на суму 115 608,00 грн., реєстрація якої в ЄДРП зупинена. Докази надсилання вказаної вимоги поштовим відправленням №0305611653072 долучені до справи.
При цьому позивач процитував п.11.5.1 договору, укладеного між сторонами у справі.
Матеріалами справи не підтверджується надання позивачем суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей                      76,                      77,                      78,                      79,                      91 Господарського процесуального кодексу України                      на підтвердження понесення ним реальних збитків в розмірі суми, яку останній не зміг зарахувати до податкового кредиту за ПДВ, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкових накладних на послуги у Єдиному реєстрі податкових накладних.
При цьому, позивач не надав жодних доказів на підтвердження бездіяльності відповідача щодо реєстрації податкових накладних, так само як і доказів звернення до контролюючого органу, доказів неотримання податкового кредиту.
Доводи позивача про те, що відповідач не зареєстрував податкові накладні та позивач не отримав податковий кредит ґрунтуються виключно на твердженнях позивача без відповідної доказової бази. 
У випадку бездіяльності відповідача з реєстрації податкових накладних позивач мав передбачену законодавством можливість здійснити заходи з метою недопущення негативних наслідків своєї господарської діяльності у зв`язку з не зарахуванням сплачених ним за надані послуги          грошових коштів до податкового кредиту ПДВ.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 19268,00 грн., вини відповідача у заподіянні збитків.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до п.11.5.1 договору постачальник зобов`язаний в установлені Податковим кодексом України терміни скласти  податкову накладну, зареєструвати її в єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та надати її покупцю за його вимогою, відповідно до статті 201.10 Податкового кодексу України.
У разі, якщо постачальник не зареєстрував податкову накладну (розрахунок коригування) в ЄРПН та/або не надав її покупцю за його вимогою, постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця штраф в розмірі суми ПДВ, яку покупець фактично сплатив в складі перерахування коштів постачальнику, але який не було включено до податкового кредиту у зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) в ЄРПН та/або надання її покупцю.
Пунктом.11.5.1 договору, укладеного між сторонами, передбачено відповідальність відповідача (продавця) у вигляді сплати на користь покупця (позивача) штрафу в розмірі суми ПДВ, яку покупець фактично сплатив в складі перерахування коштів постачальнику, але який не було включено до податкового кредиту у зв`язку з порушенням постачальником своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) в ЄРПН та/або надання її покупцю.
          Отже умовами договору визначено розмір штрафу та порядок його обчислення, а не розмір збитків, які позивач просить стягнути в даному провадженні.
При цьому помилковими є посилання апелянта на необхідність врахування правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 03.08.2018 у справі №917/877/17, яка викладена судом за інших обставин справи, умов договору та правовідносин сторін, ніж виникли між сторонами у даній справі.
Натомість, посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №911/224/19 є обгрунтованим.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2021 у справі №910/2257/21.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                      ПОСТАНОВИВ:          
          1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду м. Києва від 19.04.2021 у справі №910/2257/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №910/2257/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство "Київський метрополітен".
4. Матеріали справи №910/2257/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.  
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                І.А. Іоннікова