СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року                                м. Харків                   Справа № 922/2074/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго"  (вх. №2586Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 29 липня 2021 року (повний текст складено 29.07.21, суддя Рильова В.В.) у справі №922/2074/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр", м. Харків 
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго", смт. Слобожанське Зміївський р-н Харківської обл.  
про стягнення коштів (в межах справи про банкрутство), - 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (відповідача) 51 199,28 грн. заборгованості, з яких: 49 015,54 грн. - сума основного боргу за Договором №16/513 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 26 грудня 2019 року; 1 684,18 грн. - інфляційні втрати за період з лютого по квітень 2021 року; 499,56 грн. - проценти річних за період з 24.01.2021 по 28.05.2021. Також ТОВ "РІО - Центр" просить покласти на відповідача судові витрати, в т.ч. судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 29 липня 2021 року (повний текст складено 29.07.21, суддя Рильова В.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь         Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр"  суму основного боргу за Договором №16/513 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання в розмірі 49 015,54 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 684,18 грн., три проценти річних в розмірі 491,50 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2    270,00 грн. В частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція процентів річних в розмірі 8,03 грн. - в позові відмовлено.
ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція Публічного акціонерного товариства "Центренерго", не погодившись з рішенням суду, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 29 липня 2021 року залишено без руху. 
Через канцелярію суду до матеріалів справи апелянт надав клопотання на виконання ухвали суду від 25.08.2021 про усунення недоліків скарги з доказами сплати судового збору, яка  долучена  до матеріалів справи.
Апеляційний господарський суд у складі, визначеному автоматизованою системою, перевіривши відповідність матеріалів апеляційної скарги вимогам процесуального закону, встановив, що матеріали апеляційної скарги відповідають вимогам закону, що є підставою для відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Харківської області від 29 липня 2021 року у справі №922/2074/21. Позивачу встановлено строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу позивача та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів. 
Повідомлено сторони, що відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. При цьому, ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.
У встановлений ухвалою суду строк від Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує і зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, законним і таким, що прийняте при повному встановленні обставин, що мають значення для справи.  
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.
Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Крім того, за змістом статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.
З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що між сторонами виникли господарські відносини, до яких застосовуються положення   Цивільного кодексу України про підряд.
Як встановлено статтею 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.    Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові
Згідно з частиною першою   статті 843 Цивільного кодексу України   у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Статтею 846 Цивільного кодексу України   передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до   статті 852 Цивільного кодексу України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Крім того, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки) –   частина перша, друга статті 853 ЦК України.
Також,  за приписами   частини першої статті 858 Цивільного кодексу України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Отже, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника. 
Судом у рішенні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "РІО - Центр" належним чином виконало свої зобов`язання за Договором № 16/513 та оформило передання робіт Актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, підписаними з боку Замовника посадовими особам структурного підрозділу Зміївська ТЕС. 
При цьому, про допущення підрядником відступів від умов Договору чи наявність інших недоліків заявлено не було. Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку відповідача в матеріалах справи також відсутня. 
Крім того, відмову директора Зміївської ТЕС від підписання Актів зафіксовано у відповідності до частини четвертої статті 882 ЦК України, а відтак, Акти, підписані однією стороною, можуть бути визнані судом недійсними лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Посилання відповідача, викладені ним у скарзі, на ненадання ТОВ "РІО - Центр" актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в за грудень 2020 року для підписання, є необґрунтованими.
Більш того,  підписи посадових осіб відповідача в актах за формою КБ-2в за грудень 2020 року свідчать про їх отримання юридичною особою відповідача,  положення пунктів 5.4., п. 5.5. Договору № 16/513 не зобов`язують Виконавця вручати акти прийому-передачі виконаних робіт безпосередньо директору відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС.
Також,  позивачем на адресу відповідача надсилалася Претензія № 26/1-21 від 26.01.2021, яка містила вимоги усунути порушення пункту 5.4. Договору №16/513 від 26.12.2019 в частині обов`язку приймати виконані ТОВ "РІО - Центр" у грудні 2020 року роботи ДК: 50530000-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (Капітальний та поточний ремонт вантажопідйомних механізмів та засобів малої механізації) та невідкладно перерахувати їх вартість в сумі 98 319,82 грн. на поточний рахунок Товариства. Відповідну претензію було отримано Зміївською ТЕС 28.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення, проте залишено відповідачем без відповіді та без задоволення. 
Щодо необхідності виставлення позивачем рахунків згідно пункту 4.1. Договору, як обов`язкової умови виникнення зобов`язання з оплати виконаних робіт, слід зазначити, що рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Відповідно, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні   статті 212 ЦК України   та не є простроченням кредитора в розумінні   статті 613 ЦК України.
Хоча в пункті 4.1. Договору № 16/513 зазначено, що розрахунки здійснюються “на підставі рахунку Виконавця”, однак за змістом частини першої статті 854 ЦК України та пункту 3 Додатку №1 до цього Договору така умова не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується “з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту прийому-передачі певного етапу виконаних робіт”, а не виставлення рахунку. Крім того, позивач був позбавлений можливості надати рахунок на оплату у зв`язку з відмовою відповідача підписати акти прийому-передачі виконаних робіт, адже за змістом пунктів 4.2., 5.4. Договору рахунок виставляється Виконавцем на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.
Колегія суддів зазначає, що доводи заявника скарги про наявність прострочення позивача, як кредитора, внаслідок невиставлення рахунків на оплату не відповідають правовій позиції постанов Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 р. у справі №923/712/17, від 21.01.2019 р. у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 р. у справі №918/537/18, від 29.08.2019 р. у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 р. у справі №915/400/18, від 20.04.2020 р. у справі №915/641/19.
Позивач був позбавлений можливості надати рахунок на оплату у зв`язку з безпідставною відмовою відповідача підписати акти прийому-передачі виконаних робіт, адже за змістом п. 4.2., п. 5.4. договору №16/513 від 26.12.2019 р. рахунок виставляється Виконавцем на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт та до нього обов`язково додається такий акт.
Крім того, за своєю правовою природою, як уже зазначалось,  рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє боржника від обов`язку оплатити товар.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 р. у справі №923/712/17, від 21.01.2019 р. у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 р. у справі №918/537/18, від 29.08.2019 р. у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 р. у справі №915/400/18, від 20.04.2020 р. у справі №915/641/19.
Хоча в п. 4.1. договору №16/513 від 26.12.2019 р. зазначено, що розрахунки здійснюються «на підставі рахунку Виконавця», однак за змістом ч. 1 ст. 854 ЦК України та п. З додатку №1 до цього договору така умова не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується «з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акту прийому-передачі певного етапу виконаних робіт», а не виставлення рахунку.
При цьому, ТОВ «РІО-ЦЕНТР» в позовній заяві належним чином обґрунтувало правомірність одностороннього підписання згідно з ст. 853, ст. 882 ЦК України актів за формою КБ-2в за грудень 2020 р. внаслідок безпідставної немотивованої відмови відповідача.
Так, Відповідачем не було підписано вказані акти за формою КБ-2в та, всупереч вимогам ч. 1 ст. 853 ЦК України, не повідомлено Позивача про можливі виявлені допущені в роботі підрядника відступи від умов договору або інші недоліки.
У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 р. у справі №916/2597/19 вказується, що договір підряду складається із двох пов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має виконати певну роботу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Згідно з ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. 
Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. Якщо ж замовник в порушення вимог ст. 853, ст. 882 ЦК України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог ст. 525, ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.
На підставі п. 3 додатку №1 до договору №16/513 від 26.12.2019 р. розрахунки з Виконавцем здійснюються в безготівковій формі у національній валюті України протягом 30 днів з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін Акту приймання- передачі певного етапу виконаних робіт.
У зв`язку з відсутністю заяв відповідача щодо допущених позивачем у роботі відступів від умов договору №16/513 від 26.12.2019 р. або інших недоліків, а також необґрунтованою відмовою відповідача від підписання Актів №24-12-20, №25-12-20, №26- 12-20, №27-12-20, №28-12-20, №29-12-20 від 24.12.2020 р. на підставі ст. 853, ст. 882 ЦК України вони підписані Позивачем в односторонньому порядку з відповідним застереженням.
Відповідач вказаних обставин не спростував ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, місцевий суд дійшов висновку, який підтримує колегія суддів про задоволення позову ТОВ "РІО - Центр" щодо стягнення 49 015,54 грн. основного боргу за Договором №16/513 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання від 26 грудня 2019 року.
Також, ч. 2   статті 625 ЦК України передбачений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Керуючись вказаною нормою, встановивши, що нарахування інфляційних втрат у період з лютого по квітень 2021 року не суперечить вимогам чинного законодавства, а інфляційне збільшення становить 1 684,18 грн, здійснивши перерахунок 3% річних, встановивши, що позивачем неправильно визначено строк виконання зобов`язання, оскільки 23 січня 2021 року – вихідний день, суд визначився, що стягненню підлягає суму 491,50 грн річних (49   015,54 x 3 % x 122 : 365 : 100).
У задоволенні позову в частині стягнення процентів річних в розмірі 8,06 грн суд відмовив, у зв`язку із безпідставністю нарахувань.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок, апеляційний господарський суд погоджується з ним.
Колегія суддів також спростовує доводи скарги про наявність упередженості суду першої інстанції по відношенню до скаржника при визначенні ознак недобросовісності відповідача у відносинах з позивачем при виконанні робіт за договором №16/513 від р. у грудні 2020 р., з огляду на те, що відповідач отримав фактичний результат виконання робіт за договором №16/513 від 26.12.2019., що підтверджується матеріалами справи і підписами уповноважених осіб, проте, не розглянув у встановленому порядку акти за формою КБ-2в за грудень 2020 р. та не мотивував відмову у їх підписанні; залишив без відповіді претензію позивача №26/1-21 від 26.01.2021 р.; усвідомлював фактичну неможливість оформлення Позивачем рахунку на оплату внаслідок необґрунтованої відмови відповідача від підписання актів за формою КБ-2в за грудень 2020 р. (додатки до рахунку).
Стосовно тверджень заявника апеляційної скарги про те, що суд не дав мотивованої оцінки аргументам відповідача щодо невиконання ним обов`язків та неправильно застосував норми права, колегія суддів, керуючись рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.
Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго"   залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 29 липня 2021 року у справі №922/2074/21 залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя                                                                         Ільїн О.В.  

Суддя                                                                                                Склярук О.І.

Суддя                                                                                                Хачатрян В.С.